106 V. JAGIČ, 
MPYOAMU NOBGUMU, NODE CJLOMBU NOO UMENOMB  BZBIBINVAHNU, KO- 
BZBNOJGANVI KOHCVS KONIA BCKOJ- MOV KONIA GECKPMINOHU . . 
MIEHBL 2. + 
COtonait 6pame Onapeir ceoii Cto zat 6pame c80u 6p3vWu Ko- 
OPIUM KOMOHU, U MOU 2OMOBU .. MOM Q MOU MU 2ZOMOBU . . 
Vpauynma xonia rapamjak-  rpenarb Konig vapamjsknv 6% 
HB. . mob nesaemt . . UP'PHA BeMIA 
Torga ROZA KOCMVMU HACB- .. KOCMBMU GoLIA NOCANA Q KPVb- 
AMU, FEPOBbLMU NOZUAH, ObABI BUMO NOJBANQ +. 
BOBILNIIA 
Teško je presuditi, kakim načinom uzajimaše sastavljač zadon- 
šćine pomenute slike i fraze iz slova o polku Igorevu. Da li iz 
pisanog teksta ili iz ustnog predanja, kako se čini Sreznevskomu ? 
Knjižni oblik slova i zadonšćine daje veću priliku istine prvomu 
načinu ; ali ako uzmemo, da je u staro doba bilo bar nekoliko takvih 
»bylina“ ili ,duma“, kao što je sva prilika misliti, tada bi moglo 
biti, da su mnoge poetske slike i fraze prelazile uzajimanjem iz 
jednog pjesmotvora u drugi, kao opće narodno blago, kao gradja 
više manje potrebita kod svake byline ili dume. Ja ipak volim vje- 
rovati, da je autor Zadonšćine imao upravo tekst slova pred očima, 
bud mu bio u pameti bud ležao pred njim u knjizi." Misli se, da 
je onaj rukopis, u kojem se našlo slovo, bio čak mladji od ovoga 
sa zadončćinom (rukopis slova po nagovieštanju Tichonravova nije 
bio stariji od konca XVI stoljeća, a za rukopis Zadonšćine znamo, 
da je iz druge polovice XV stoljeća. sr. X uenpia sam. V. III). 
S. 30. Najranije dume kozačke epoke dopiru sadržinom svojom 
pod konac 16 stoljeća. Medju slovom dakle ili slovima, ako uzmemo 
da ih je više bilo, koja biče složena u 12—13 vieku, i najranijim 
dumama leži pusta prostorina od tri do četiri stotine godina, o kojoj 
ništa ne znamo. Ali mi si možemo živahno predstaviti sve jade, 
koje je narod južnoruski prepatio u to doba grozne tišine. Vječito 
1 Najglavniji razlog pukoj knjižnoj imitaciji slova u zadonšćini nalazim 
ja u pominjanju Bojana, koji u Zadonšćini baš nikakove osnove nema. Vidi 
se čak, da pisac Zadonšćine nije pravo shvatio role, koju Bojan igra u 
slovu. U slovu bijaše Bojan personifikacija narodnog ruskog pjesničtva 
o slavi starih vremena, počamši od Vladimira; autor zadonšćine ne znajući 
toga, pretjera njegovu funkciju te kaza, da je Bojan pjevao slavu sviju 
ruskih knezova redom: »NepBsomy KHssiw Propuky, Hropiw Propuko- 
BHM4IO M CBATOCJABY, slponodky, Baagumepy CBarocaaBuuro, $Ipo- 
CJABY BoaogumMepoBuu1o.“ To nije ništa drugo nego besmislena ampfi- 
fikacija. 
