GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 107 
jadanje, kojim je sve do ovog časa obilježena narodna južnoruska 
poezija, svjedoči odveć rječito, kakova su ono bila vremena. Kad 
već samo spominjanje poslie viekova navraća suze na oči, kako istom 
bijaše u istini? Južni Rus obilovaše od iskona bogatstvom čuvstva, 
nagibaše na santimentalnost; dugovječna patnja rastoči ga još više. 
I poslije, postavljen medju dvie neprijateljske vatre, medju Turčina 
i Poljaka, vječito napadan i gonjen sad s ove sad s one, a kadšto 
čak s obadvie strane, moradijaše istina odivljati u svojim običajima 
— kratkovidna Evropa još se i danas plaši Kozaka —, ali njegova 
duša, koje najčišći izražaj bijaše narodna pjesma, osta jednako blaga, 
mekana i ćutljiva. Južni Rus ne bijaše u neprilici, isto kao Srbin, da 
bude htio u svojim pjesmama proslaviti junačtvo, hrabrost i smjelost 
svojih vitezova, ali on je volio pominjati svoje teške nesreće, svoje 
stradanje za vjeru Hristovu. "To je zadatak njegovih duma kazačkog 
doba isto kao što, čini se, bijaše i predjašnjih dotatarskih. 
Broj duma, o kojima se može pouzdano reći da su čisto narodne, 
vrlo je malen dan današnji. Nekoč, n. pr. još u prošlom vieku, 
bijaše ih znatno više, ali nitko se nije postarao da ih pobilježi. 
Nema sumnje, da je poljska inteligencija u 17 i 18 stoljeću dobro 
poznavala ruske dume, to se vidi još odatle, što je neki poljski 
pisac Stanislav Temberski u knjizi štampanoj g. 1669 u Krakovu 
(Chronologia synoptica palmitis Coributei 16—17) izložio latinskim 
jezikom sadržinu jedne dume: mučeničku smrt Dmitrija Višnjevec- 
koga (1564), koja se još danas pjeva, ako i ne upravo o Dmitriju 
Višnjeveckom, ali o nekom Bajdi (sr. kod Antonoviča i Dragoma- 
nova br. 40). Žegota Pauli naštampao je čak iz starog rukopisa 
XVII vieka, ako je istina, jednu pjesmu o zauzeću Varne, koja, 
ako i nije prava duma, ali vrlo naliči na dumu (Ž. Pauli, Piesni 
ludu ru:kiego w Galicyi, 1. 134). U poljskoj literaturi 16. i 17. 
stoljeća pominju se češće pjesme, s nazvanjem ,duma“, rieč dobi 
čak opširnije značenje, te bi upotriebljena za svaku pjesmu žalostnu, 
ali i za maloruske dume; n. pr. Petrycy, poljski filosof 16—17 
stoljeća (£ 1626) u prievodu Aristotelove politike u jednoj svojoj 
opasci veli: insze jest spiewanie pieszezone, jako sa lamenty, dumy; 
insze spiewanie mezkie jak na wojnie. Dawali im_Grecy pewne 
przezwiska od powiat6&w Doryka, Frygika, jak u nas uske la- 
menty, FPodolskie duwmy. Znamenito, što poljski filosof smatra po- 
doljske dume ženskim, lirskim pjesmama (spiewanie pieszezone = 
pjevanje nježno); kako se čini, nije ih on izbliže po sadržaju niti 
poznavao, već se ravnao po vanjskim znacima, po pjevanju, punu 
