GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 109 
robovanja: stradanja, zamienjeni viekovima borbe i stajanja na 
straži izmedju dva neprijatelja, ne bijahu dosta jaki, da unište 
južnorusku epiku, oni mogoše samo istisnuti iz duše naroda spomen 
jednih a utisnuti u nju spomen drugih dogodjaja: sadržaj južno- 
ruskih duma podvrgavaše se promjenama,. ali oblik i cieli osnutak 
osta neizmienjen. 

Time ja htjedoh da utvrdim sam fakt, protumačiti ga — ne podje 
još nikomu za rukom, niti će igda poći To ostaje nam isto tako 
tajnom, kao što si n. pr. ne umjemo protumačiti, za što kod ne- 
koliko rodjene braće u jednoga brata ima osobita naklonost k mu- 
zici, kod drugoga“k poeziji, kod trećega ni k ovomu ni k onomu itd. 
Nešto slična vidimo zbilja i kod slovinske braće: brat Čeh nadaren 
je osobitom pameti za muziku, Poljak za ples; prema tomu je i 
njihova narodna poezija, ona se odlikuje lirskom nježnošću, živah- 
nim okretom misli i izražaja, ali za široku i polaganu epiku ne 
pokazaše ni vještine ni naklonosti, sadržina njihova epskog vieka 
osta izražena u pričama, sagama, koje se ne saviše u poetski krug, 
ne primiše poetskog oblika. Protivno tomu ,brat“ Rus i ,brat“ 
Srbin, članovi iste porodice slovinske, ne prionuše jednakom voljom 
niti za muziku niti za ples, u obim vještinama oni su manje okretni, 
manje živahni; ali njihova ozbiljnija, spokojnija ćud pristajaše jako 
dobro epskoj poeziji, kojoj pritekoše u pomoć dogodjaji iz njihova 
života, njihove historije. I tako se njihova jakost očitova u epskim 
narodnim pjesmama. Teže je pronaći glavne crte narodnog karak- 
tera kod neke druge braće, n. pr. kod Bugara i Hrvata, koji kako 
se čini ipak odrješito prianjaju za istočnu, epikom nadarenu polo- 
vicu Slovinstva, dok su se Slovenci pribili onoj drugoj, zapadnoj, 
lirskoj polovici.! 
! Ako bi se komu čudno činilo, za što neka slovinska plemena nijesu 
pokazala ni prilike ni vještine za narodnu epiku, — taj neka uzme na um, 
da je tako bilo i u drugih naroda. Dosta će biti, ako napomenem primjer 
iz francuzkoga naroda. Sjeverna Francija imadjaše od VI do X vieka mno- 
žinu epskih narodnih pjesama: iz kojih se razviše u XI—XIII vieku nebro- 
jene Chansons de Gestes (računa se oko 80 takih epopeja, a cielo bogat- 
stvo rukopisno presiže preko 8001), a južna Francija ne učestvuje u tom 
izobilju van jednom jeditom pjesmom, sve je ostalo sa sjevera uzajmljeno. 
I kod Francuza mišljaše nekoč poznati M. Fauriel, da treba spasti čast 
francuskog juga te i njemu ustupit dio francuske epike, ali ,,les arguments 
superficiels dont faisait bruit le patriotisme meridional de M. Fauriel ont 
etć ruinćs par une critique plus penčtrante et on saccorde a reconnaitre 
