110 V. JAGIČ, 
MILE 
Južnoslovinski ljetopisi ne govore o pjevanju, nego samo malo. Svjedočanstva iz 14. 16. 17. i 18. stoljeća. 
Dalmatinsko dubrovačka književnost mukom odobrava narodnu pooziju. Tragovi narodne poezije u najstarijih 
lirika, u Hektorovića, Gundulića, Palmotića. Prvi skupljači u 16 stol. Kačić. 
S. 37. Da još vidimo prošlost narodne poezije kod južnih Slo- 
vina. I tu prodjoše kraljestva i carstva, ne unesavši baš nijed- 
noga spomena u veliku knjigu narodne historije, ne zabilježivši ni 
jednoga pjesnika ni jedne pjesme na prazni list pismenih tradicija. 
Kada staneš list po list prevraćati zapiske to domaćih to inozemnih 
pisaca o životu južnoslovinskih naroda, jedna krvava crta vuče se 
od kraja do konca; vječiti razdor nutarnji, napadanje spolja, oti- 
mačina, palež i proljevanje krvi, silovitost i okrutnost — takim je 
potezima naslikana južnoslovinska prošlost u memoarima, ljetopisima 
i listovima onoga vremena. Za dobre strane narodnoga života, za 
množinu krasnih narodnih institucija u familiji i općini, za razne 
običaje naroda — za taka svojstva nema pero tudjega kao ni do- 
maćega pisca nikakva smisla. Tko na priliku neće visoko cieniti 
Tomu arkidijakona spljetskoga: a kaku sliku prošlosti crta njegovo 
pripoviedanje? Vrlo žalostnu. Hrvatski elemenat bijaše preziran i 
tlačen te nečuvenom okrutnošću utamanjivan od spljetske ,latinske“ 
gospode. Jednom prilikom ustaše Splićani protiv ,Hrvata“ Vlčete 
koji se utvrdio bio u gradu Ostrogu sa svojim rodom. Evo što o 
tome pripovieda obrazovani Latinac: do skora Splićani dobiše u 
svoje ruke neprijatelje sa ženama i djecom te ih svezane odvukoše 
k sebi. Tada ,inito consilio“ razoriše im sve, ne poštediv ni crkve, 
čak grobova ne ostaviše na miru, nego ,sparsim ea proiecerunt in 
campum“. Uhvaćenike turiše u tešku tamnicu gdje tri dana ,sine 
cura iacentes, cum famis sitisque tabescentia resoluti tum carceris 
squalore suffocati, plures eorum ibidem expirarunt“ (cap. 30). Toma 
ne nadje za potrebito, da i kojom riečju ukori toliku okrutnost. 
Jesu li poslije Turci, koji tek zamieniše latinsku gospodu, mogli 
okrutnije postupati? Evo vidite, iz kakove se gradje slagala ona 
narodna misao o nevjeri latinskoj. Tko će očekivati potanke opise 
o Životu i običajima naroda, na koje se gledalo s takim preziranjem 
ili od koga se odvraćalo s užasom? Ova jedna crtica objašnjuje 
que, sauf une exception, la litt&ćrature provencale ne compte d' autres poč- 
mes epiques que ceux q'elle a traduits ou imitćs de I" čpopće du Nord“. M. 
Ch. Aubertin Histoire de la langue et de la litt&rature francaises au moyen 
age. I. Paris 1876, 152; sr. takodjer _Bibliothčque de I Ecole des Chartes 
XXVIII, 40—50 rasprava P. Meyera o provansalskoj epici. 
