GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 113 
narodnoj epici; pojavljenje Turčina na balkanskom poluotoku i 
propast hristijanskih država — to dvoje porodi iznovice epski viek, 
novu epsku poeziju. Srbi i Bugari bijahu ranije i jače na pogazu, 
nego li Hrvati: za to i dobi ova epska poezija karakter srpski i 
bugarski. Istom uskoci i drugi preseljenici iz Stare Srbije, Hercego- 
vine, Bosne i drugih nutarnjih zemalja na zapad i sjever, u Dalma- 
ciju, Primorje, Hrvatsku i Slavoniju, raznesoše slavu srpskih epskih 
junaka, kao an. pr. Kraljevića Marka, na sve strane srpskoga i 
hrvatskoga naroda: srpska epika posta zajedno i hrvatskom. Time 
ja ne mislim reći, da Hrvati nijesu imali druge epske poezije, van 
koju dobiše s istoka, već samo da je veća slava junaka, što se 
okreću oko kosovske katastrofe i prvih ratova turskih, potamnila 
mnogu manje znatnu sadržinu. 
S. 39. Još ranije svjedočanstva, o kojem bijaše upravo rieč, pro- 
tezao bi se spomen epskih pjesama, da ima kakova autentična po- 
tvrda za ovu viest, koju Appendini po Lukariu navodi: Il Lucecari 
parlando dei Narentani racconta, che un loro Principe gia prima 
del 1000. proteggeva molto i Ragusei, perchč con siffaite istorie 
eternavano le imprese dei principi slavi,(Not. ist. erit. Il. 256). Ja 
nemam Lukaria pri ruci te ne znam, da li je on pod riečima ,,siffatte 
istorie“ upravo narodne pjesme razumievao; ali toliko je općenito 
iz historije poznato, da sam grad Dubrovnik nije nigda njegovao! 
epskih pjesama, nego ih je dobivao iz Hercegovine, Bosne, Ko- 
navlja i Primorja. I drugovanju Nerećana s Dubrovčanima lako je 
pogoditi uzrok, tomu još ne treba nikakve romantske ljubavi. 
Čak takovim bilješčicama, gdje se samo općenito govori o veselju 
i pjevanju, ne obiluje ljetopisno kazivanje o južnoslovinskim kra- 
jevima. Dakako nesretnim krajevima riedko i bijaše do pjevanja. 
Kada g. 1344 dodje Zadranima glas, da će im kralj ugarsko-hrvatski 
doči u pomoć, bijaše u gradu veliko veselje, o kojem anonymus 
ovako piše (Sehwandtner III. 679): totus vulgus laetatur, inaesti- 
mabilem suscepit laetitiam, tripudia et choreas per vicos discurrere 
compellitur. Nam tota civitas ingenti exultat gaudio, nunc cantica 
suauia cum melodiis, campanis ac tubis totat urbem circumeundo 
discurrunt; i malo kasnije istim povodom: fiunt per vicos mirabi- 
lia modulamina vocum, hymnorum et sonettorum, cum tubis et lyris 
miscent suaues melodias, tota plebs laetatur (ib. 685). Pol vieka 
kasnije (1402 g.) bijaše jednako veselje u Zadru, kad unidje u nj 
! Sr. o tome Makuševa MscakaoBpanust o6ćp uerop. NaMaTHUKAXB 
Ay6posuuka. Cn6. 1867, 73. 
A. J. A. XXXVII. 8 
