GRADJA ZA SLOVINSKU NARODNU POEZIJU. 121 
drugu, koja bi imala gledati rutine od svoje kuće a ne druzih pri- 
vraćati po posidima 111, žene su stale saranjene, a ne kao sada 
noć i dan po posidima 189). Ali taj propovjednik ne imadjaše pred 
sobom prostoga naroda, kao više pomenuti fratar Margetić, nego 
plemenitu čeljad dubrovačku (na jednom mjestu orator upotrebljuje 
ovaku figuru: ,kako pijanci? polako oče, ako nami govoriš, spo- 
meni se, da pripovidaš božju rič triznoj čeljadi a ne skupu od 
sebara. Znam, kaže orator, da govorim prid plemenitom čeljadim. 
166), koja govoraše: ,tako se u Franci čini, tako u Napuli, tako 
u Rimu, tako je mletaška običaj“ 186, kojoj se hoćaše ,lipi prami, 
lipe vlasulje, zlatne maharamice, obilne gosbe, služba, kako no je 
sadanja običaj“ 26, čak ženama, kojima ,muž obuva crevlje sada 
a ne opanke“, pohtjede se kruna, hoće se kordučiće, i da ide dje- 
vojka prid tobom ako se može“ ibid. U takovu! situaciju ne pri- 
stajaše dakako narodna pjesma. Nasuprotiv slavonski satirik iz proš- 
loga stoljeća Antun Relković, koji se bavio žigosanjem grieha 
prostonarodnoga života, ne prećuta narodnieh pjesama, naročito o 
Kraljeviću Marku evo što piše: 
Ali nije u kolu pivati 
Kraljevića ko svetca slaviti, 
koji nije zaslužio slave, 
zalud ljudi što se o njem bave. 
Velik bio i jak jogunica, 
načinio dosta udovica, 
al i njega izpod Nikopolja 
baš u boju crna krvca pol'ja. 
! Možda ću gdje komu ugoditi, izvadiv iz Dellabellinih propoviedi ovaj 
liepi epilog na Dubrovnik: Dubrovniče, kruno od slobode ti si sam steko 
medju tolicim gradovim od Dalmacije, ali za što reci mi? Ja bo sebi ne 
mogu pravi i očiti uzrok od tega ugonetati bez tebe. Mogu samo reći, da 
od kada si viru svitu Isukrstovu zapoznao i primio, od tada ju čistu uzdržiš 
i po turskoj lakomoj zemlji zamiritim načinom raspružaš. Di bi mogle 
oni bidni krstjani po Albaniji, Bosni i Serviji rastrkani mirno boga 
štovati i njegove svete, da ti s jasprom ne tažiš Turski gmiev i po 
tomu putu ne lako činiš njima način od bogočašćenja. Gorušte poznajem 
tvoje srce prema bogu, vidim lipotu tvoji! crkava, vidim veličnost i pom- 
stvo erkovni' pjenja, vidim poštenje koje nosiš božjim namisnicim, tvoja 
almuštva, ljubav prema ubogim. Ovo su, ovo dila, smijem reći, koja su ti 
dostojala lipi dar koji uživaš. Ako ti stoji na srcu, ako ga želiš ne izgubiti, 
