126 V. JAGIĆ, 
Ipak nije samo to. Hektorović imaše jednako ,svima stranama na- 
šega jezika“ veliko poštovanje spram bugaršćica. On je sasma iz 
duše naroda svoga izrekao one znamenite rieči, da su bugaršćice, 
kao i historija, stvari istinite. Ali još je koje što drugo u toj po- 
slanici spomena vriedno. Hektorović razlikuje ,bugaršćice“ od ,pisni“, 
razlikuje ,bugariti“ od ,pripievati“. Prvim imenom zovu se kod 
njega kao kod svih potonjih dalmatinsko-dubrovačkih pjesnika pjesme 
junačke ozbiljna sadržaja; šaljive pjesme, za tim lirske ili ženske 
pjesme nose općenito ime ,pisni“. ,Bugaršćice“ ne pjevaju se, su- 
deći po njegovu razlikovanju, nikada u dva glasa ii pripievajući, 
već ih ,bugari“ vazda pojedinac, a kad ih je više, tada se izmje- 
njuju, pjevajući redom svatko po jednu bugaršćicu. , Pisni“ naprotiv 
pjevaju se i u dva glasa ili na odpjev. Po mojem mišljenju proteže 
se na tu razliku pjevanja još i onaj znameniti dodatak u tekstu 
RHibanja, gdje ribari jedan drugomu kažu: recimo po jednu bu- 
garšćicu .. da srpskim načinom... kako meu družinom vazda smo 
činili. Ko će reći po mojemu, da su ovakov način bugarenja Hek- 
torovićevi ribari isto kao i same bugaršćice naučili od Srba, to jest, 
od ljudi s kopna, iz nutarnjih zemalja. 1 zbilja, u jednoj se bu- 
garšćici pjeva o Kraljeviću Marku i bratu mu Andriji, a drugoj je 
situacija u Bosni. Već Hektoroviću, kojemu nije bilo pod rukom 
toliko junačkih pjesama kao nama danas, pokaza se priličnijim 
istini, da su njegov Paskoje i Nikola te bugaršćice naučili od dru- 
gih. Tako i jest. U njihovim ustima dobiše one tek nešto izmie- 
njeni oblik jezika, bivši dotjerane koliko se dalo na narječje nji- 
hova kraja, čakavsko. Primjera takova dotjerivanja iz jednoga na- 
rječja na drugo ima mnogo, ali se ponajviše na pojedinim riečima 
ili oblicima još vide tragovi izvornog jezika. 
U pjesnika Gjurgja Barakovića Zadranina (1941—1628) dolazi 
opet jedna narodna pjesma, u knjizi , Vila Slovinska“. Ne može se 
za sigurno reći, da nije ovdje pjesma nekoliko preinačena, možda 
s malim promjenama dotjerana prema situaciji , Vile Slovinske“, 
ali daleko ne odstupa od čiste narodne. Za historiju narodne poe- 
zije i ova je pjesma dragocjeni prilog, ona se po svojim obilježjima 
posvema podudara s Hektorovićevim bugaršćicama. Sadržaj je pjesme 
ozbiljan, tragičan, mjerilo kao i ondje, nazvanje isto: rieči bugar- 
šćica i bugariti i tu se povraćaju, a bugari jedinac, ostali slušaju 
te — plaču. Baraković meće pjesmu u usta vlahu t. j. seljaku 
s dalmatinskoga kopna, koji se i sam hvali da je rodom iz Ostrvice, 
a pjesmu, kaže, da je slušao ,bugariti“ mladoljetno čeljade, koje 
