152 V. JAGIČ, 
današnjim željama i uzorima. On putovaše po narodu, prisluškivaše 
njegovim pjesmama a po svoj prilici i zapisivaše koje što. Ali nje- 
gova svrha ne bijaše, da pokupi ili popiše što je slušao i upamtio. 
Njegovo izučanje imadjaše svoju osobitu zadnju misao. Budući i 
sam nadaren velikom vještinom narodne versifikacije, narodna pjes- 
nika i pjevača, podje njemu brzo i lako za rukom udvoriti se kod 
narodne vile pjevačice tako, da je okretnom imitacijom umio ude- 
siti svoje kompozicije pod narodni sklad i razmjer. Ovom sretno 
stečenom vještinom posluži se Andrija Kačić na dvie svrhe: jedna 
mu bi ta, da pjesme što ih je slušao da se pjevaju u narodu, do- 
tjera ponešto u formi ili osobito u sadržini prema potrebi historij- 
ske istine, to će reći prema dokumentima da ih ispravi da budu 
historijske istinite, pak da ih popuni da budu tačnije to u pomi- 
njanju ljudi i mjesta to u brojenju godina, vojske itd. Druga važ- 
nija, da upravo poglavita svrha bijaše mu, da uz pomoć knjiga 
historijskih, privatnih pisama, listina i drugih ne svagda bistrih iz- 
vora popuni praznine narodne poezije tako, da bi narod imao čitavu 
upravo historiju svoje slave, svoje prošlosti, spjevanu glasom i 
skladom narodnieh pjesama. Dakako, da je njegov pojam o narod- 
noj historiji bio vrlo uzak: njega zanimahu tek ,kralji, bani i slo- 
vinski vitezovi“, poslije kralja i gospode htjede mu se glavno 
»Znati i svitu prikazati, ko je junak bio, je li turske glave odsicao 
i koliko je koji odsikao*. Gradju za take pjesme crpao bi, kako 
rekoh, iz raznih izvora, naročito iz starih pisama, koja mu ljudi 
povjeravahu, dok je obilazio od mjesta do mjesta. Čini se, da nije 
svagdje naišao na prijaznu susreću. Zato i kaže: ako komu nije 
pravo, što mu nema spomena rodu i imenu u pjesmama, ,ja kriv 
nejmam biti... jer starcu Milovanu ne pokazaše svoje karte s pe- 
čatom od vladalaca utvrdjene... jeda scine, da će ih s kapom u 
ruci moliti, da njihove stare zapjeva junake?“ On u opće tako go- 
vori, da se vidi, da je imao u svom skupljanju i sastavljanju pje- 
sama dosta protivnika, čemu se mi danas ne čudimo, znajući kako 
svaka nova stvar isprva nalazi na odpor. Na jednom mjestu čak prieti, 
ako bi tko protiva njemu zapjevao, da će mu siromah Milovan 
»na onu staru crnogorsku odpjevati“. 
U Kačićevu ,razgovoru ugodnom“ po izdanju od g. 1759 dolaze 
samo dvie take pjesme, za koje on sam kaže da su narodne, to 
su na str. 194—10D dvie ,pisme vojvode Janka, koje općenito 
pivaju Dalmatini, Bošnjaci, Ličani i ostali od slovinskoga naroda. 
Lipe su slušati, ako i“ nije moguće, da su posve istinite“. Ovaj do- 
