KNJIŽEVNA OBZNANA. 139 
danja osnovala dva jezika, slavensko-liburnički i rimski; ovaj pako, 
kako su ga izgovarali Gali, jer_ da je Cesar (?) poslao svoje voj- 
nike rodom Gale na otok Krk, da ga posiednu, te de su ovi taj 
rimsko-galski jezik udomaćili. O tom izkovanom slavensko-libur- 
ničkom jeziku dalje ni slovca nedovezuje, dočim iztražuje ostanke 
rimsko-celtičkoga, s kojim se, veli on, samo prosti narod služio, te 
označuje velikom pomnjom njegove eufonetičke i slovničke osebine, 
sravnajući jih s gornjo-italjskimi izgovori i sa latinskim jezikom, 
te izvadja veoma znamenite podatke o tom jurve izčeznutom go- 
voru krčkom. Donosi uz to liepu zbirku izreka u istom govoru. 
Ono, što veli Kubić o rimsko-celtičkom govoru, po našem mnienju 
jest najvažniji dio ciele njegove radnje. 
Pridodaje (str. 115) pako, da je na istom otoku još jedan drugi 
govor obstojao, koj, akoprem porodom iz latinskoga, da se smatrati 
ima kao nješto sasvim drugo od pomenutoga rimsko-celtičkoga. Veli 
zatim, da od toga govora ostaju nam danas dvie samo molitve, koje 
doslovce primjećuje po prepisu vrbničkoga njegda župnika Petra 
Volarića. Ali promatraš li dobro te dvie molitve, lasno ćeš se osvje- 
dočiti, da su tvor prosta neuka čovjeka, ni slavenskomu ni italijan- 
skomu jeziku viešta, te da nisu nikako ostanak osobitoga govora. 
Napokon uz ovo prilaže malo rječi, i to veoma površno o našem 
jeziku; a glede glagoljice, po kojoj Krk visoko slovi po svietu, 
smije samo ponoviti onu bajku veoma smiešnu, da po Cicerunu bje 
izumljena od Erkula Egipcija, a po Herodotu od Friskoga Atlanta. 
U koliko se tiče ekonomičko - statističkoga predmeta u ovom sa- 
stavku, rado priznajemo, da se je pisac marljivo trudio pobiranjem 
gradiva, te da je tu stranu, zasiecajuću u sadašnjost, veoma okretno 
i bogato predstavio. Mogao je samo one glave, koje su domaćim 
nemoćim posvećene, od suvišna otriebiti, da razmierno s drugimi 
djelovi nedosade. 
5 gledišta napokon čisto privodopisnoga, u koliko je naime pri- 
rodopisna znanost u ovom prvom dielu Kubićeve radnje amo tamo 
zastupana, nismo o predmetu tako upućeni, da bi se osmielili iz- 
reći sud. Toga radi zamolili smo našega druga gosp. Brusinu, da 
nam svoju reče u tom pogledu, a on nam rado posluži, na što mu 
naša zahvala. 
Opazuje naime u tom pogledu gosp. Brusina, da se spominju 
radnje Walfena, Millera i Visiania, ali da su se mukom mimoišle 
one najnovije prof. Lorenza, koj je u svojih dielih o Karneru 
mnogo pisao o fauni i o podmorskoj flori oko Krka, te priložio 
