194 Š. LJUBIČ, 
dino a ne s nutrnjega razvraćanja družtvenoga i političkoga života 
te i drugih uzroka propast zapadnoga carstva, prepovieda, da se 
u svom sjaju kroz to burno doba sačuvala prastara rimska porodica 
Anicia, izlazeća tja od Eneje i TVurna (krasan sklad); i tu nabraja 
njeke osobe, koje su tu kuću sjajno osvietlale, počam tja od Lucia 
Anicia konsula, zarobitelja (Gencija, zadnjega ilirskoga kralja, do 
Lava Anicia, koj god. 717 po Is. za tiberske poplave, buduć se 
izkazao dobrotvorcem rimskoga puka, dobi pridjevak Frangipane 
(a ,frangere panem“); a sve to gradivo zato, da malo kašnje iz 
ove porodice izvede svoje krčke knezove. Nastavlja zatim o rim- 
skom vladanju u naših stranah, da izreče ovo navlastito, kako se 
Krk uviek slobodno vladao za Liburna, za Rimljana i za iztočnih 
careva, i kako je ostao uviek netaknut od navala Slavena a Hrvata 
osobito. Dalje kaže o Obrih i o Mahometu i njegovih nasliednicih 
tja do u Kordovi, novoj Atini, da jih krasnim viencem spoji sa 
sve. više raztućom moći papinske stolice u Italiji. Nepomuči ni Lom- 
barda ni njihove borbe s Franki, ni Ariga i Kadolaka, friaulskih 
vojvoda, ni trsatske osvete Karla Velikoga, te nam zna kazati na- 
pokon i to ovdje proti Kerčeliću, kako je Eraklij, dozvolivši Hrvatom, 
do Obre iz naših strana iztjeraju, stavio jim taj uviet, da se ne- 
pačaju u stare stanovnike u Liburniji i u Dalmaciji, a da je tomu 
jasni dokaz, što je Krk mal ne do zadnjega doba iztočnoga car- 
stva stajao pod upravom grčkoga priora. Uztvrdiv zatim, da Krk 
nije nikada spadao pod vlast ni Slavena, ni Ugra, ni Obra, niti 
Franka, dozvoljava samo, da je plaćao u njeko doba danak Hrvat- 
skim vladarom po savietu cara Vasilije I (861--886); no ipak ni 
to mu nesmeta, da se umah povlači natrag i poreče, tvrdeć, da se 
je Dalmacija s otoci već god. 822 proglasila sasvim samostalnom, 
da su ju Hrvati neprestano napadali i naokolo po moru gusarili, 
a da ju je napokon od njih oslobodio Ursus Pasticipacius dužd 
mletački (g. 864). Koliko protuslovja i neistine! Misli, da je Krk 
dva puta od Mletčana u devetom stoljeću osvojen bio. Prvi put za 
kralja Pipina od dužda Obelerija (804—811), a drugi put radi 
istoga Obelerija, koj, svrgnut s priestola i u Carigradu ili Zadru 
zatočen, bio bi se odavde u Krk sklonuo, i ovdje utvrdio; ali da 
ga je dužd Ivan tu ulovio i javno smaknuti dao.! 
1 Naš vrli dr. Iv. Črnčić (Povjest str. £0) piše ovako: , Vigilia grad, 
ki je onda njihov knez Obelerij dobio a Partecipacij predobio, nije Vecla ; 
ni Vegla, nt Veglia, ni Vegia, ni Veja, Krk; samo sliepci € glušci 
mogu reći da jest; nego je bio na Benetačkom, pokraj Auriala 
