196 Š. LJUBIČ, 
Inocent III, Grgur IX i Aleksander IV; te Probin oglejski pa- 
triarh i rodjak cesara Justiniana itd. 
Povrativ se na Nikolu Frankopana, nastavlja, da, pokle ustanovi 
svoju obitelj u Mletcih, prodje u službu Karla Velikoga (niti ga u 
tom nesmeta ono, što ma'o prije uztvrdi, da se iz Rima odputio 
stoprv god. 823, t. j. 9 godina po Karlovoj smrti), i da je od Karla 
dobio kao leno Liburniju, i tako postao praocem frankopanske loze 
u Ilirskoj, iz koje su pako potekli krčki Frankopani. Što je oso- 
bito smješno u ovoj priči jest to, da mu je Nikola jedna lie ista 
osoba sa Bornom hrvatskim velikim županom, prvom narodnom 
izdajicom u našoj povijesti; te što nadalje tvrdi, da se je Nikoljina 
porodica nazvala Bubić, i da su se Hrvati stoprv god. 899 fra- 
načkoga jarma oslobodili. Napadanja ličkoga kneza Vrakica Šubića 
ili Frankopana i njegovih saveznika Neretvana na grčke primorske 
gradove bila bi po Kubiću povela iztočni dvor, da dopusti istim 
gradovom  podložiti se mletačkoj vladi. Uslied toga Petar Orseolo 
II krene iz Mletaka, i pobjediv više puta neprijatelje (dopo varie 
vittorie ottenute contro ai nemici), slavodobitno ulize u Zadar, gdje 
ga dočekale najvišje državne oblasti, da u njegove ruke prisegu 
viernosti polože. Niti je iztočni dvor dozvolio Mletčanom prisvojiti 
si Dalmacije, niti su je tada Mletčani u svoju vlast uzeli. Najbolji 
svidok Ivan Djakon Orseolov na tom putu sudrug. Ovaj kaže jasno, 
da je Petar Orseol II, stupivši na duždov priestol, Hrvatom za- 
njekao danak (censum), koj su već davno Mletčani plaćali hrvat- 
skoj kruni za slobodno brodarenje po hrvatskom moru; da su toga 
radi Hrvati god. 996 napali na Mletčane i na stanovnike Grkom pod- 
ložnih primorskih gradova (valjda zato, što su tajno s Mletčani dru- 
govali, nemogući se nadati pomoći iz Carigrada); da su se ta na- 
padanja povećala, pokle su Mletčani porobili hrvatski grad Vis 
(1ssa); te napokon da je isti dužd, da stavi kraj tim hrvatskim 
navalam i uz poziv primorskih gradova god. 998 velikom pomor- 
skom silom krenuo u Dalmaciju, da su mu na tom putu došli u 
Osor na poklon Latinjani i Hrvati: ,ubi non modo cives verum 
omnes de finitimis tam Romanorum quam Sclavorum castellis (a to 
prem jasno svjedoči, da je bilo već dosta Hrvata i na zapadnih 
kao što i na iztočnih dalmatinskih otocih) convenientes, tanti ospitis 
(a ne domini) adventum se praevenisse gaudebant“; da je bez i ma 
koje oprieke a kamo li pobjede Orseol stigao u Zadar; da su mu 
se tu samo poklonili krčki i rabski biskup sa dotičnimi gradskimi 
načelnici ili priori; da, putujući dalje, istu mu čast izkazali, a ne 
