BESJEDA PREDSJEDNIKA FR. RAČKOGA. 201 
bio u davnini dviema prosvjetnima strujama, koje prem iz jed- 
noga vrutka potekše sve su se više vremenom razilazile. Ali kano 
da je ovo zemljište odredjeno bilo, da se na njem obje struje iz- 
mire a za posrednika da jim je naš narod odabran bio — narod 
koj nije bio izravno upleten u razmirice izmedju grčkoga i latin- 
skoga življa. Ovomu posredovanju nači će bistro oko dosta jasnih 
tragova u ostancih sredovječne prosvjete hrvatskoga i srbskoga na- 
roda. Ono je prilično jasno izraženo na umotvorinah, na kojih 
se strani uplivi u obće prikazuju bistrije i za manje uvježbano oko. 
Carska lavra u Studenici, u bitnosti bizantinskoga sloga, sjeća nas 
po svojem osnovnom nacrtu, po gradjevnoj tehnici i po vajarskom 
djelu na romansko-talijanske gradjevine one dobe; slike na liepu u 
krunitbenoj crkvi u Žiči izvedene su takodjer po talijanskih uzorih; 
naprotiv stariji hramovi u hrvatskoj Dalmaciji, prem romanskoga 
sloga, niesu se mogli posvema oteti uplivu bizantinske umjetnosti. 
Ovaj dvojaki uticaj na polju književnosti srbske i hrvatske srednje 
dobe, iztaknut će se tim izrazitije, čim se dublje izpitali budu do- 
tični spomenici. Kako su se dr\avne uredbe grčko-bizantinske i ro- 
mansko-germanske na balkanskom poluotoku križale i za prvenstvo 
borile i kako su se u mnogom prilagoditi imale domaćim samoniklim 
oblikom: to je prilično poznato, ako i nije dovoljno ocienjeno. 
Da je indi balkanskomu poluotoku mirni razvoj društvenih i jav- 
nih odnošaja kroz više stoljeća dozvoljen bio: to bi se i na njem 
izveo bio proces asimilacije izmedju obiju starih prosvjeta i samo- 
rodna življa, kano što se je taj proces obavio na zapadu i u sre- 
dini Europe, stvorivši tiem uvjete novoj prosvjeti. Veoma je pače 
vjerovatno, da bi se i plemenske osebine po vremenu pod uplivom 
jednakih prosvjetnih uvjeta sastavile bile u narodnu zajednicu, koja 
bi postala bila dovoljno kriepkim nosiocem samostalnoga prosvjetnoga 
i državnoga života izmedju jadranskoga i crnoga mora. 
Ali takav razvoj nebi dosudjen narodom balkanskoga poluotoka. 
Jurve tiem bijaše ondje ravnovies sila poremećena, što je hrvatski 
narod za rana prestao biti samostalnim državnim faktorom i u no- 
vom položaju svojem okrenuo ledja onoj naravnoj zajednici. A to 
se sbilo u oči onoga gorostasnoga sukoba izmedju kršćanstva i islama, 
kojega povodom zapad se upoznao s naprednijim iztokom, tč se 
prosvjeti otvorili novi izvori, do kojih je hrvatski narod, stojeći 
sada tek u drugom redu, jedva mogao doći. Prenesav si pako bilo 
javnoga života sa Adrije u Posavinu ne samo uklonio se sa glavnoga 
puta tadanjega svjetskoga saobraštaja, nego i odriešio si netom ob- 
