VIZ SVEČANA SJEDNICA JUGOSLAVENSKE AKADEMIJE. 
nitbe hrvatskoga kralja Dimitra Zvonimira, koja se je obavila prije 
800 god. početkom listopada u Solinu, prinese razpravu: Dim i- 
tar Zvonimir, kralj hrvatski u kojoj razvija najglavnije 
momente u dobi njegovih najbližih predšastnika, osobito u historiji 
kralja Petra Kresimira kao i u dobi, koja je sliedila poslije Kresi- 
mirove smrti. Iztakne one momente i okolnosti, koje su mogle 
Zvonimira k tomu voditi te je stupio prema Grguru VII u onaj 
odnošaj, koj se pokazuje u njegovoj krunitbi, a još točnije u onoj 
prisegi, što ju je istom prigodom položio. Označi i glavne pravce 
politike Zvonimirove i posljedice njezine, pa onda odgovori na pi- 
tanje: kako se je Hrvata dojmila politika kralja njihova i sve ono, 
što je s njim stalo u nuždnom savezu. Odbiv ono mnienje, koje iz- 
riče, da si je Zvonimir bio sasvim odtudjio svoje Hrvate, trudi se 
akademik dokazati: da Zvonimir, premda je bio odlučno pristao uz 
zapad i premda se u svem njegovom vladanju jasno očituje nje- 
gova sklonost prama življu romanskomu, nije zaboravio da je hr- 
vatskim kraljem i da si je uviek sviestan bio porekla svoga i po 
tom one naravske sveze, koja ga je vezala s velikom većinom pod- 
ložnika njegovih. 
Pravi član dr. Vatroslav Jagić u svojoj razpravi o hi- 
storijskih svjedočanstvih o pjevanju i pjesničtvu 
slovinskih naroda razpravljajuć u uvodu pojam pjesme do- 
kazuje, da je pjesma tako stara kao što i rieč, jezik. Nadalje iz- 
vodi akademik, da su pjesme kod Slovena u najstarije doba imale 
dvojaki karakter, hieratski naime i obredni. Prelazeć na svjedo- 
čanstva, u kojih se slovinske narodne pjesme spominju, navodi naj- 
prije neka obćenita, a onda navodi svjedočanstva za pojedina slo- 
venska plemena. U posljednjem odsjeku iztražujuć svjedočanstva o 
narodnoj poeziji kod južnih Slovena, pokazuje da su najjasnija 
svjedočanstva iz 16 vieka. Pošto je pokazao da su hrvatske ili 
srbske narodne pjesme i dalmatinsko - dubrovačkim pjesnikom ne- 
samo bile poznate, nego su neke oni pače i pobilježili, svraća paž- 
nju na Andriju Kačića Miošića, koj je mogao, da su bile druge 
prilike, za sto godina ranije steći onu slavu, što poslije dopade 
Vuka Karadžića. 
Dopisujući član Stojan Novaković priobći pet u literaturi 
slovenskoj do sada nepoznatih apokrifa, koje izpisa iz jednoga či- 
rilskoga sbornika 14. vieka bivši prigodom arheoložke izložbe god. 
1874 u Rusiji, naime a) slovo proroka Jeremije o plie- 
njenju Jerusolima, b) mladenstvo gospoda boga, 
