216 SVEČANA SJEDNICA JUGOSLAVENSKE AKADEMIJE. 
plemstvo i gradjanstvo. Iz ovakova odpora porodi se za biskupo- 
vanja Ladislava Kabola buna u županiji čazmanskoj, ivaničkoj i du- 
bravskoj, koja se izleže u otvoreni rat proti biskupu i njegovim če- 
tam, dok ročištu, kojega sam kralj na Višegradu odredi, nepodje za 
rukom udušiti bunu. — Isti je član priobčio izvještaj o svojih arki- 
valnih iztraživanjih u Dalmaciji, osobito u arkivih dubrovačkih, o 
kojem putovanju čast mi je bila u izvještaju od minule godine ne- 
koja napomenuti. ; 
Još petorica književnika, koji nijesu članovi jugoslavenske aka- 
demije, stekoše zasluge u radnji ovoga razreda, naime gosp. Ivan 
Kukuljević, predsjednik družtva za povjest i starine Jugosla- 
vena prinese razpravu: ,Hrvati za austrijsko-našljed- 
noga rata“, u kojoj dokazuje, da uprav Hrvati bijahu vazda 
medju prvimi, koji prihvatiše oružje i potekoše u krvavi boj, kadgod 
ratna trublja sazva narode austrijske na bojište. Prešav na zametak 
austrijsko-nasljednoga rata, dokaza, kako Hrvati odmah u početku 
rata staviše na noge 14000 oružanih vojnika, dočim je u Krajini 
stajalo još 49000 pripravnih momaka. Medju hrvatskimi ratnimi vo- 
djami iztiče djela Franje baruna Trenka, koj upozna daleki sviet 
s hrabrošću i nečuvenom smjelošću Hrvata, ali ujedno ime hrvatsko 
ozloglasi kod obrazovanih naroda. Opisujuć sudjelovanje Hrvata u 
tom ratu, iztiče i njegove posljedice, osobito preustrojenje Krajine 
principom Hildburkshausenskim, kojemu bijaše zadatak, da Krajinu 
pretvori u veliko vojničko sjemenište, iz kojega je imala Austrija 
crpiti što više i što jeftinijih vojnika. 
Gosp. Matija Valjavec, profesor na gimnaziji u Zagrebu, 
u razpravi: ,Novoslovenski komparativ prema sta- 
roslovenskomu glede na formaciju“, podielivši novu 
slovenštinu na tri razriečja, na kranjsko, ugarsko i hrvatsko, trudi 
se obiljem primjera iz starije i novije literature dokazati, da je slo- 
venština u oblicih ćji i 6jši, pa dobrahno i u €ši podpun oblik 
staroslovenštine sačuvala, pa da je slovenština gledom na kompa- 
rativ sličnija latinštini, a hrvaština sličnija grčštini; da kajkavština 
ima formaciju komparativa sasvim slovensku, te da je ta točka jedan 
od dokaza, kojimi se sa naučnoga gledišta kajkavština pribraja 
k slovenštini. 
Gosp. Luka Zore, ravnatelj realne gimnazije u Kotoru, u svojih 
primjetbah na razpravu A. Pavića: prilog k historiji dubrovačke 
hrvatske književnosti, naštampanu u XXXI. knjizi ,Rada,“ nastoji 
nekoje Pavićeve tvrdnje izpraviti, a ujedno prinosi nekoje priloge, 
