4 FR. Š. KUHAČ, 
okruglih rupica, glasica; ove rabe mjesto ureza violinskih nalikih 
slovu /. K tomu, da bi olakšali izlaz glasova, urežu često varjači 
u dno r"upu-glasicu (Scehall-Loch), koja se zove krstom, budući često 
ovakova oblika. Na dolnjem kraju varjače jest zapinjača (Saiten- 
halter), čepiću nalika, oko koje se omataju strune; njom podbača 
gusle guslar, kad ih drži, da nebi varjača nalegla upravo na ko- 
ljeno. To mu dakako nije ni naredno ni ugodno, ali se čini, da to 
radi naslućujuć zakon akustički, koji veli, da širenje glasu slabi, 
kada je glasbalu sasma blizu tvar vunena ili platnena, t. j. slab 
vodič zvuka, a usuprot ga jači, kada je glasbalo slobodno, te nedira 
onih tvari, koje slabo odjekuju (schlecht resoniren). 
Ostrag zapinjače priljepljuju guslari grčku smolu, ogrijanu predje, 
kojom onda mažu gudalo. Mnogo gusala imade zapinjača izdubenih, 
a nad dublom pomičan poklopac, tako da je kolofonij kao u kutiji. 
Kobilica (der Steg), kadkada krivo zvana konjićem, nalika je onoj 
violinskoj, samo što je primitivnijega oblika, a namještena je na 
poklopu odmah pod glasicami. Konjića (Sattel) ne imaju gusle, nu 
ga ni ne trebaju, jer su strune poradi duga ključa toliko odmaknute 
od vrata, da su i bez konjića dosta daleko od njega. Tako ne ima u 
njih ni hvataljke (Griffbrett) s toga, što guslar, prebirući glasove, 
hvata strune postrance. Gusle, navite dvjema strunama, zovu se 
gega. Strune, koje su uviek od konjskoga repa, debele su od pri- 
like kao struna ,G“ u violončela. Strune se gegine ugadjaju u 
maloj terci (n. p. e—g, ili a—c; obratno g—e ili c—a), a to vazda 
polag krupnine ili sitnine grla pjevačeva. U novije se vrieme ugadja 
gega — najpače u Sriemu i Bačkoj — i istozvučno (unisono), 
n. p. e—e, a—a ili u kvinti n. p. a—e, e—h. 
Na guslah se i gegi gudi svinutim gudalom (gudilo, vijalo, starosl. 
Bpmjano, njem. Bogen), koje ima malen držak (Handhabe). Tetiva 
(dje Sehne des Bogens) mu je od ernih struna konjskih, a drvo 
od šimširovine. 
Guslajuć upire guslar gusle u lievi gnjat blizu koljena, a vrat 
gusalski sloni o rame, te pazi, da se ne bi varjača ticala prsiju nje- 
govih; kod toga ne pritište struna poput violiniste cielom snagom 
ruke, već tako, da nutarnja strana prstnoga kraja dira u strune 
sasma lagano, a to ne odozgor, nego postrance. Ovaj je način hva- 
tanja potežak, pa treba mnogo vježbe, da svaki glas odmah za- 
mnije, čim se iko struna hvatne te zagudi. Narod se ovomu na- 
činu gudnje mnogo prije nauči, nego li onaj, koji je vikro violinu 
ili violončelu; a čini mi se, da je kod toga mnogo pravilnije shvaćen 
