dp 
2 
FR. Š. KUHAČ, 
a novac — što je za nje dobio —- potrošivši, zaputi se ipak u onu 
šumu, kojoj nema ni kraja ni konca, a ta je šuma umjetnost. 
Tu nadje starinsku kuću i u njoj dvoje starih ljudi, koji mu na 
molbu dadu konak. Ali mu već za nekoliko dana rekoše, ili da 
ode iz kuće, ili — ako može i hoće, da si kruh zasluži — neka 
uči drage unučiće njihove čitanju i pisanju. Druge mu ne bijaše i 
muka za njega počne. Nekoga večera, kada su dragim unučićem 
bile glave odveć tupe, a dobra starica primietila, da inače pametni 
joj potomci ni malo ne napreduju u nauci, zasinu suze na oku uči- 
telja. Laj čas očuti cielu težinu sudbine svoje. 
Starica opazivši suzu, vješto i lukavo okrene smjeranje od sehc 
i zapita tobož milostno: Sto ne gospodine učitelju, neka vam tajna 
pritište srdce?“ Ovaj to s početka zaniječe, ali kada ga ona sve 
više i više pitaše, kaže joj, tko da je, 1 kako mu se je valjalo za 
uvieke glasbe odreći. Starica, ganuta tim, pozove si muža, da mu 
kaže, tko li je onaj, kojega su toli čovječno primili. Doslušavši starac 
pripoviest, reče prijaznim glasom: Kraljeviću, tvoja je sudbina do- 
ista tužna, ali se s toga ipak još ne trebaš odreći glasbe, jer ako 
već i ne možeš frulati ili harfu prebirati, možeš bar gudati, jer ako 
je baš i po zlu pošlo, dade se to i trimi prsti učiniti. Evo ti gu- 
sala i podji sutra dan u grad, koji je odavle vidjeti. Ondje ćeš 
nači vila, koje znadu vješto guslati, te koje će te sigurno primiti i 
poučavati; samo te prosim, da povedeš sa sobom moja oba dječa- 
čića, eda bi se i oni nešto okoristili.“ 
Mladiću čisto naraste srdce od veselja kod tih rieči starca — 
koji težko da je bio školnikom, jer priča izrikom veli, da je bio 
imućan — pa se tisne na put sa oba dječaka, čim zora zarudi. 
Dječaci opazivši krasni dvor, koji je bio na boku briega, (zar 
bijaše to slovjenski konservatorij ?) skamene se od čuda, te se ne 
usude ući, dapače zaprose učitelja, neka sam ide u grad, obeća- 
jući mu, da će oni dotle spavati pod starom nekom sonatom, — 
da kažem, pod starim nekim drvetom. 
Vile primu odmah kraljevića u nauk učeći ga guslam. Izvjež- 
bavši se nekoliko godina na svom glasbalu, i proučivši i ine umjet- 
ničko znanosti, dostiže toliku vještinu i učenost, da je kod izpita 
dobio ne samo prvu nagradu, nego mu i kazaše vile, kako se može 
umjetnikom usrećiti i proslaviti. Po tom podje mladi umjetnik u 
tudjinu, gdje si steče veliku slavu i priličan imetak. Tajna dakle 
vilinska ne može inom biti, nego da valja umjetniku poči u tu- 
