DP FR. Š. KUHAČ. 
Dalibor. 
Česka narodna priča. 
Dalibor bijaše husitski plemić, koji poslije lipanskoga poraza Ta- 
borovaca i smaknuća Rohača (gospodara grada Siona) pokuša, ne 
bi li narod oko Litomčrica još jednom podigao na oružje. Ustanak 
mu doduše podje za rukom, ali on bude naskoro izdajom zarobljen 
i bačen u kulu pražkoga grada, koja se još dan danas zove Dali- 
borka. Da bi si sužanjstvo išto olakšao, lati se gusala, vježbajuć 
se na njih danju i nočju tako, da je poslje nekoliko godina bio 
velevještakom. Svakoga se večera skupljaše narod oko kule, da 
sluša čarobne pojke, koje izvirahu iz struna Daliborovih gusala, 
te koje možda i sjećahu narod na stare mu husitske napjeve. Čuvši 
o tom kralj Vladislav, dade razbiti gusle Daliborove; ali nočni na- 
pjevi ne prestaše zamnievati, a narod stade zahtievati još glasnije 
nego li prije slobodu sužnja, dapače pokuša i osvojiti grad na juriš. 
To mu ne samo podje po zlu, već kralj dade istoga dana i Dali- 
boru glavu odsjeći. Kad je bio krvnik sa ruba krova pokazao na- 
rodu glavu ugodnika njegova, poboja se ne samo narod, da je sve, 
sve propalo, nego je i sam kralj bio toga mnienja, da će od sada 
slovjenske gusle valjda za uviek umuknuti. Ali se oba prevariše. 
Gusle Daliborove uzprkos grozna djela ne prestaše guditi, a 
kralj morade uzmaći pred ovim svetim glasom naroda slovjenskoga, 
koji je narod poticao ne malo na jarost. Vladislav umrie doduše 
»Kraljem českim“, ali ne u otačbini, nego u Ugarskoj, kamo bješe 
pobjegao i stekao nezasluženo ime ,,Liszl6 Dobre“. 
(Po ustmenom kazivanju gosp. F. V. Friča, urednika ,Agramer Zeitunga“.) 
Ovoj bi se pripoviesti mogao pridodati vrlo ozbiljan tumač; ali 
budi dosta, ako iztaknem, da je zaludu svaki pokus, uništiti ili za- 
priečiti slovjensku glasbu, budući da joj je korien tako duboko u 
narodu, da joj ne može škoditi nikoje vrieme nit ikoja sila. Nepri- 
jatelja i preziraca njezinih — ma ih i poput kralja Vladislava od- 
likovali tudjinci laskavimi pridjevi — ne će ne _ samo ne biti više, 
kada slovjenska glasba prosine cielom svojom divotom svietu na 
ogled, nego će i povjest umjetnosti znati snditi ovakim ljudem. 
Na koncu ovoga biti će potrebno ili bar koristno pobliže se 
obazrieti na naše rapsode, guslare. 
Kako već spomenuh, nalazi se po Srbiji, Bosni itd. malne u 
svakoj kući jedna ili poviše osoba, koje umiju guslati i pjevati hi- 
storijskih pjesama. — Kada se je u večer sakupila družina u dru- 
