PRILOG ZA POVJEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. Di 
Takvih mudrih izreka ili poslovica znadu sliepci sijaset. U tom 
je živom slovniku toliko još sakrivena i neizpitana blaga, da bi ga 
ovriedno bilo do dna proučiti. 
Uzrokom, zašto ima upravo u Sriemu toliko sliepaca, jest koje 
spomenuta irežka pjesnička škola ,sljepačka akademija“ , koje to, 
da je velik dio sriemskoga žiteljstva prije izuma ciepljenja boginj4 
gubio vid i tim prinudjen bio zaslužiti si kruh guslanjem. Kašnje 
je doduše jenjala ta bolest, ali ipak ostadoše kod staroga posla po- 
tomci onih, kojih djedovi su ga se bili latili, jer Slovjenin rado ostaje 
pri onom, čim mu se otac bavio. Velik broj sliepaca a razmjerno 
malen prostor Sriema potiskuje ih na put u susjednu vojnu Kra- 
Jinu, u Bačku i Banat, u Srbiju i Ugarsku, dapače i u Hrvatsku. 
Budući da se sliepci kreću uviek istim putem, uredjuju si u tu- 
djini stojna konačišta, nekakva vrst prosjačkih svratišta. 'Takovo 
mi poznato svratište sriemskih sliepaca jest u selu Lašćinah kod 
Zagreba pri seljaku Očiću. Ova se svratišta baš izplaćuju, jer guslar 
preko nade mnogo troši, budući da im je ,otac svratišta“ ne samo 
gazda nego i posrednik, koji prodaje naprošena njihova jestiva. 
Guslaru i njegovu konju bilo bi naime pretegotno dopremati kući 
sve darove in natura. 
Mnogo je sriemskih sliepaca prilično imućno, imaju kuću i ku- 
ćište, ženu i djecu. Guslar Tomo Prelić u Slankamenu ima liepu 
kućicu criepom pokritu, liep vrt, krava i svinja, orudja i pokučtva 
toliko, koliko koji imućniji seljak, a dakako i ,equipage“u. 
Zimi su sliepci većinom kod kuće, bave se malim svojim gospo- 
darstvom i — smišljaju pjesme za buduću ljetnu sezonu, ili uče 
svojoj umjetnosti mladje sliepce. To pako čine samo oni, koji su 
u narodu već na glasu te su toliko prigospodarili, da već ne mare, 
ako znadu i drugi sliepci njihove pjesme i način guslanja. Sliepci, 
remek-guslari, u kojih traže nauka mladji sliepci, čine s njimi rek 
bi pravu pogodbu; ovi se bo obvezuju, nositi učitelju svomu dio 
izprošene milostinje toliko godina, koliko je nauka trajala. 
Za poviest naše umjetnosti velikoga je znamenovanja tajni govor 
sljepački, buduć da u njem ima rieči, koje sižu možda čak u sanskrit. 
Ovaj se govor, na koji ću se pobliže obazrieti u poviesti gusala, 
zove obično gegavačkim jezikom, te je smjesa srbsko - hrvatskih i 
starih rieči, neznanih evropskim jezikom. Srbsko-hrvatske rieči nisu 
hotimice ili slučajno pomiešane, nego naknadjuju samo zaboravljene 
stare izraze. Priemski prosjaci, ne manje i žene i djeca im, ai 
vodji govore ovim jezikom. Za srbsko-hrvatsku knjigu vrlo za- 
