40 FR. Š. KUHAŠ, 
Drugi ćemer nek se crkve krase, 
Treći ćemer kljastu i slijepu, 
Nek sliepi po svijetu hode, 
Nek pjevaju i spominju Marka“. 
1 
Nešto o poviesti gusala. 
Doista je za čudo, kada se motre zanovietanja povjestnika umjet- 
nosti, da nebi kod jednoga ili drugoga važna pojava spomenuli slo- 
vjenskoga naroda. Oni to čine, kao da ne bi nigda bio dopro do 
njih glas ob ovom velikom i slavnom narodu, te pripisuju (osobito 
kad dodju do toga, okrstiti diete pravim mu imenom) sad ovomu 
sad onomu narodu stvari, koji bi do svih inih imao veće pravo. 
Kod toga pako zaboravljaju, da se Slovjeni, kad je god o njih spo- 
mena u povjesti ljudi i država, uviek opisuju kao narod, koji mi- 
luje i njeguje pjesmu, instrumentalnu glasbu i ples, te da ne može 
narodu ni vrieme ni koji mu drago dogodjaji do koriena iztriebiti 
obćega karaktera i priklonosti njegove. Židovi bijahu još za stano- 
vanja u Egiptu lukavi i spekulativni, Niemci još pod imenom Teu- 
tona i Germana politični i umujući, Francezi još Galli zvani okretni 
i prikloni biranim riečim i djelom — pa tako i danas. Zašto dakle 
o Slovjenih, koji ljube glasbu kao nikoji ini narod pod nebom, 
predmnievati, da nisu u starom vieku imali nikakvih glasbala ni 
teorije glasbe, ili da su od inih naroda dobili sva ona glasbala, koja 
su im rabila i glasbeno znanje, koje su imali? Ovoj se predpostavci 
ne protivi samo obće izkustvo, nego i faktum, da se ne može u 
starijih napjevih slovjenskih dokazati upliv starijih škola,* i da je 
" Dalnji se tekst nalazi u Vukovoj sbirci ,,srbskih narodnih pjesama“ u 
II. knjizi na str. 459—4495. 
2 Grčić Nikephoros Gregoras, koji je bio god. 1326 došao na čelu po- 
slanstva u Srbiju, rugaše se doduše pievu Srba, koga ne razumievaše, ali 
nam time ipak poda dokaz, da su Srbi imali sasvim inu glasbu, t. j. sasvim 
ine razmake i ine glasovne načine (Intervallen und Tongeschlechte) nego 
li Grci, te da srbskoga narodnoga pieva nije odgojila grčka škola. Gregoras 
piše: ,,Ibi sacrum paseha moleste quidem et praeter veterem nostram con- 
suetudinem, sed tamen celebravimus. Ibi enim omnis doctrina ,rythmi“ et 
sacrae hymnodiae musica pro nugis habentur ; quippe quum oppidani bar- 
bara fere lingua utantur, et iis sint moribus, qui aratrum et ligonem in- 
primis deceant. Neque enim sonum edebant, qui etsi semibarbarus, tamen 
modulatus foret, et aliquis ipse quoque esse censeretur, ut semilydius, et 
si fas dicere, semiphrygius, sed belluinum plane et montanum sonabant, 
quo ritu nomades (!) ipsi canerent; gregibus suis praeeuntes ad juga et 
silvas. (1. 231 —4). (Crpeno iz Safašikov ,,Gesch. der siidsl. Lit. V 88—89.) 
