PRILOG ZA POVJEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 41 
inim narodom staroga vieka bilo sasvim nepoznato poviše glasbala, 
osobito gudaljke,' koje su Slovjenom rabile već u najranije doba, 
nadalje, da Slovjeni — bar južni — odbijaju i odbijahu svom dušom 
glasbala inih naroda. Nam bar nije poznato, da narod bugarski, 
srbski ili hrvatski rabi psalterij, arfu, cindru, kitaru, inglezki rog 
ili trubljinu. 
Da nedodju dakle povjestnici u nepriliku Slovjenom ustupiti za- 
služeno mjesto u poviesti umjetnosti, radje su, izpunjujuć  pra- 
zninu, uvrstili medju stare obrazovane narode izlamska plemena, 
te im pripisali izum nekih glasbala, premda sami Arapi nazivlju 
cielo vrieme prije Muhameda ,dnevi neznanja“. Neki povjestnici 
umjetnosti pokazaše doduše, da ne vjeruju ovoj sljepariji, ali se 
nijedan ne usmjeli ogledati se s ovim obćim uvjerenjem iztraživa- 
laca, pa tako je jedan za drugim mucao ovu tursko -arapsku laž, 
misleć, da ovako neporemeti mira, da se dovi velika slavlja i da 
ostade liepo zdrav i čitav. Kiesewetter, koji je toj laži u trag ušao, 
piše u svom djelu ,Die Musik der Araber“ (na str. D8): ,Nizka 
obrazovanost Arapa prije njihova druženja s inimi narodi već bi sama 
mogla dokinuti slutnju o wmnjetnih glasbalih njihovih. Strunjače ne 
poznavahu u nikakvom obliku, imadjahu samo pastirsku sviralu, 
možda trstenicu (Haberrohr), pansku zviždaljku (Panspfeife) i neka 
surova veskala (Šehallwerkzeuge), kojih ritmom bi se veselio sin 
prirode.“ 
Ali ne samo do Muhameda, nego još dugo vrieme za njim ne 
bijaše izlamski narod glasbenim. Zašto? Jerbo mu je vjera glasbu 
sasma kratila. Danas bi se valjda dalo još nekako protumačiti, što 
Arapi i Turci ne slušaju onako savjestno kao prije onoga diela ko- 
rana, koji im brani vino i glasbu, ali je sjegurno, da su se strogo 
držali zapoviedi proroka svoga Muhameda u vrieme najvećega za nj 
oduševljenja, te da su za praktičnu glasbu malo ili nimalo marili. 
»Još sada“ — veli Niebuhr u opisu Arabije — ,mnije se, da je 
nedostojno ugledna Turčina ili Arapina umjeti glasbu i ples.“ Nu 
uzme li se ipak na um, da se od kojih sto dvjesta godina Turci 
* Etiopski se zove lira: mesinko. Rieč ,sinko“ znači, da žice pod prsti 
zvuče. U Abisiniji gudalo nije nigda rabilo, tako da ,mesinko“ do- 
slovce prevedeno znači glasbalo sa žicami, koje se prsti prebiru.“ Vidi 
Joh. Nic. Forkel , Allgemeine Geschichte der Musik“ I. 87. 
»Grci i Rimljani ne poznavahu gudaljka, koje se ne mogu naći na za- 
padu prije dolazka Arapa (?) u Evropu“. Vidi Zamminer ,Die Musik und 
die musikalischen Instrumente“, str. 41, 
