44 FR. Š. KUHA, 
nova, i koji je imao lutnju već mnogo vjekova od egipatskih si 
susjeda, lako se je u zgodan čas tomu dosjetio.“ 
Za logikom dra. Ambrosa, kojega valja inače cieniti svim, koji 
se bavimo glasbenom znanošću, u ovom slučaju ne mogu poći, jer 
mi se posve ništavom čini tvrdnja, da valja izum gudaljaka samo 
s toga Arapom pripisati, što su bili narod duhovit, dosjetliv, ne- 
vezan za nikoje vjerske ili političke ustanove, te što su od Egipćana 
imali ćutnju. Ta, da je izumljanje glasbala spojeno s neodvisnošću i 
prilagodljivošću naroda kojega, tada bi Cigani, koji nisu nikimi usta- 
novami sapeti, a dosta dosjetljivi, već bili izumili nebrojeno mnogo 
glasbala; ali se oni, na žalost, ne mogu ni batom bubnjevim kao 
svojim izumkom pohvaliti. A k tomu je lutnja glasbalo sa žicami od 
željeza ili svile, i sasma drugojaka ustroja, nego li su gusle ili 
redav. Doista, bilo bi to više nego li se ,u zgodan čas čemu do- 
sjetiti“, kada bi čovjek žične ili svilne strune izmienio primitivni 
Jimi konjskimi, strunam podmetnuo konjić, odbacio hvataljku i krst- 
nice (die Biinde) lutnjine, zgotovio gudalo, te ga smolom namazao 
iu obće sasma promienio oblik lutnjin. — Ja se uslobodjujem tvr- 
diti, da su gusle sasvim samonikao izumak, koji se je možda slučajno 
porodio, ali se je u lutnju tako malo ugledao, kao što ,verklec“ 
u glasovir. Ja mnijem, da je ona gudaljka, od koje potiču sadašnja 
viola, violin itd. — najme gusle — slovjenskim izumom, a oslanjam 
Se na ove znatne razloge. 
Rieč ,gusle“ jest sveslovjenska: starosl. glasi racah, Srbi i Bu- 
gari kažu eycze, Hrvati gusle (gusla i gusli), Slovenci: gosle, Rusi: 
eye, Poljaci: guslić (guinsl, gonsle i guindzba), Česi: housle, a 
lužički Sorbi: husla. 
Sudaranje ovih rieči kaže, da su Slovjeni već onda poznavali i upo- 
trebljavali ovo glasbalo, kad nisu još bili razlučeni u plemena, već 
kada su u zajednici stanovali u svojih evropskih prasielih. Jan E. 
Vocel reče 12. prosinca god. 1864 u kr. českom družtvu znanosti u 
Pragu u nekom čitanju ovako: ,Šafašik je dokazao, da su Slovjeni, 
narod indoevropskoga roda, imali siela svoja medju Karpatami, 
crnim i baltijskim morem, te da su u D., 6. i 1. vieku, prodiruči 
pojedina plemena iz one domovine svoje na zapad i jug, posjeli 
zemlju do utoka Labe u sjeverno more, do Sale i Šumave, pa od 
tirolskih klanaca daleko zasegli u ilirski trokut. Promotrimo li druž- 
tvene, političke i teritorijalne odnošaje one pradobe pak i srednjega 
vieka, prinudjeni smo priznati, da u ono vrieme nije moglo biti ni- 
kakova neposredna vćza sviesti o zajedničkom porietlu medju raz- 
