PRILOG ZA POVJEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSNE. DD 
banje njezino bijaše osvajalački duh; oni stupe na pozorište svieta 
narodom ratovnim, a početkom osmoga vieka širila im se vlast od 
Lisabona do Indije, od indijskog oceana do Samarkanda. Ali je sva- 
komu jasno, da za vrieme njihova ratna zanosa nemogahu uspie- 
vati mirne umjetnosti, ni cvasti bilje duha. Tek druženje s obra- 
zovanimi narodi ublaži sirovi im duh, a istom za vlade Abasovaca 
(150—800) probudi se u njih mar za znanosti. Da ne ima dakle 
obstanku gusala kod Slovjena viesti iz starije od ove dobe, ne bi 
možda sasvim uspjela filologijska dedukcija; ali mi ih imamo, 
ako i ne potiču od Slovjena. Jer stari Slovjeni, premda vješti pismu 
i raznom umienju,' nisu ni s daleka tako rado pisarii kao Romani 
i Germani. Jedino, radi čega bih se imao na svoje uzdanike požaliti 
jest to, što uza svu učenost i drugčiju pouzdanost, ne mogoše ime 
našega glasbala točno izraziti u svojem jeziku; ali kako se može 
vidjeti po kasnijih viestih, koje sasma jasno pokazuju, da govore o 
guslah, ova je gudaljka i ovdje nazvana većinom ycithara“, ,lira“, 
»timpani“, ,shizan“? itd. Da ono, što su stari ,cythara“ ili “lyra“ 
zvali, ne može biti ni citarom ni lirom, vidi se po tom, što kod Slo- 
vjena ne ima ni najmanjega traga kakvoj citarvi ili liri, a bogme 
se Slovjeni nikada ne iznevjeriše svojim tradicijam. Ja s toga ne 
mogu povladiti Budinskomu, koji misli, da je ciela pojezija i glasba 
naroda slovjenskoga tek odjekom grčke, te da je od Grka bašti- 
nom sve što Slovjeni u ovih umjetnostih imaju.“ Kao što ini narodi 
1 Cielo vrieme obće tame i barbarstva obskrbljahu Slovjeni sjever ev- 
ropski prirodninami i umjetninami Grčke, Azije itd. Prve polovine VII. 
vieka bijahu nekoja slovjenska plemena tolika ugleda, da su ih Grci vrstali 
medju obrazovane i takove narode, koji su imali svoje pismo i razna znanja“ 
(Šafafik). 
* Glarean opisuje u svom djelu ,,Dodecachordi“ (knjiga I. glava 17. str. 
49) izašlom god. 1547 glasbalo, koje zove ,,tympani shizan“ .... ,,arcu, 
quo Lyrae Chordas hodie equinis fetis, pice illitis, radunt verius quam verhe- 
rant, pulsatur aut verritur potius.“ (Uzeto iz Leopolda Mozartova ,,Griind- 
liche Violinschule. Augsburg 1770. pag. 19). — No, valjda će bar to biti 
gudalo sa konjskimi strunami, smolom namazano, a glasbalo guslami ? A 
E nije ni tu nadjeno pravo ime. 
»Ako stanemo razbirati potanko život ina Slavenah, to možemo opa- 
ziti, da je njihov nutarnji život, pače isti običaji i izrazi života vanjskoga, 
u velikoj srodnosti sa životom starih Grkah ; ili da bolje kažem, upliv sta- 
rih Grkah preko riekah i planinah uticao je u Slavene, stanujuće na daleko 
od njih na sjeveru, i da se duh Grkah, presadivši se u staro doba u narod 
slavenski, danas odziva u njihovu načinu mišljenja i u svakom duševnom 
