PRILOG ZA POVJEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 63 
Od onih triju crievnih struna, koje su na vijalu, napeta je srednja 
— da bude na više od drugih dviju — na malenu šiljku (Zapfen), 
koji je mjesto konjića, te metnut medju ključeve. Prve dvie strune 
(brojeć kao obično od lieva) debele su po prilici poput strune ,A“ 
a treća poput strune ,D“ u violina. Kobilica vijalova nije dupljasta 
(concav) kao kod violina, nego ravna. Žabica (na guslah-zapinjača, 
Saitenhalter) je od grafita, te je kobilici na blizu. Kobilica (vilinski 
konj, Steg) jest na mostu, uzkoj daščici, koja je stavljena preko 
glasnica (glasica, Schall-Loch), 
Gudalo, koje je vrlo naliko modernomu violinskomu, zove se vi- 
jalo. Tetiva vijalova nije ni malo napeta, nego tako klimava, da 
držeći gudalo posve ravno, dotičeš tetivom sasma lako sve tri strune 
u isti čas, čim možeš izvadjati akorde a da ne trebaš gudjeti ,,ar- 
peggio“. — Gudalo se drži tako, da se hvata drvo gudalovo kaži- 
prstom i palcem, a dolnji dio drva dosiže do zapešća, dakle od 
prilike tako, kako se drži pisaće pero. Valja još to opaziti, da 
guslar (vijalar), vijući po vijalu, odmiće trećim i četvrtim prstom 
tetivu dosta daleko od dolnjega kraja drva, što pri slaboj nape- 
tosti njezinoj lako može činiti, ali tiem za duljega neprestana 
vijanja (guslanja) ruku ne samo umara, nego lako i ranjava treći 
i četvrti prst. Da se to ne sbude, omata vijalar ili oba prsta ili 
dolnji dio tetive mekom krpom. Na našem priecrtu omotano je 
gudalo takovom krpom, oko koje je obavit jak konac. 
Ugodba je struna ovakova: prva struna (basso) daje dvaput 
podcrtani d , druga (contrabasso) jedanput podertani a, treća (te- 
noro) dvoertani e; »ije dakle ugodjena u kvintah. Najkrupnija 
struna, koja pri vijanju zamnieva uviek s inimi poput berdeta (Or- 
gelpunkt, Pedal), jest dakle u sredini." 
1 Vijalar Jakov Dujmović, seljak iz Hvara, koji je znao tako vrstno vi- 
jati, da je na savjet nekoje hvarske gospode pošao početkom 1860. god. 
u Trst, pa ondje ,,concertirao“ uz veliku pohvalu, protumačio mi je malne 
sve o vijalu, te mi reče, da vijalove strune prije nisu imale nazova: ,,basso, 
contrabasso i tenoro“ nego hrvatska imena, ali da ih već otac njegov nije 
znao, a sada da na cielom otoku ne zna nikoga, koji bi ih njemu i meni 
kazao. Gosp. Tomić narodni učitelj iz okolice spljetske kazivaše mi, da se 
tenorna struna vijala zove ,,evrljuga“, struna basa ,,brenče“ a struna con- 
trabasa ,,bučilo“. Isti se je gospodin dušom zaklinjao, da su ta imena na- 
rodna, nu ja za njih jamčio nebih. 
Budući da je za nas znatno, saznati prava imena ovih struna, pozivljem 
ovim prijatelje umjetnosti i znanosti naše, neka bi ih izvoljeli potražiti i ja- 
viti mi ih. 
