PRILOG ZA POVJEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. GT 

: peba m = 






Malo ne sasma zaboravljena ,primorska gusla“ dostala se je u 
najnovije doba nova ugleda, te po hrvatskom primorju, na otoku 
Krku itd. gudi narod uz nju vrlo prilježno. Na tom novom udomaće- 
nju valja se, po svoj prilici, zahvaliti spomenutomu Jakovu Dujmoviću. 
Kako me moj prijatelj, riečki gimnazijski profesor gosp. Stjepan 
Kućak, uvjeravaše, pa kako i od drugih ljudi doznah, bave se u 
selu Grobniku djeljanjem vijala baš zanatski, pa vele da ima ondje 
više povećih ovakovih radionica. 
Nešto o poviesti vijala. 
Vijalo se može nazvati savršenijimi guslami Slovjena, preko ko- 
jega nisu ovi dalje zasegli, ali od kojega su se gudaljke sve više 
i više razvijale, dok nisu doprle do savršenosti današnje violine. To 
učiniše ponajviše Talijani i Francezi, a Slovjenom ne dopada s toga 
nikakva zasluga ili bar vrlo malešna. 
Zašto se nisu Slovjeni sami latili usavršivanja vijala, nego 
to tudjinom prepustili, tumači se samo sobom. Izgubivši Slovjeni 
svoju samostojnost, zaostadoše produkti njihove umjetnosti na on- 
dašnjem stepenu razvitka; narod utonu u letargiju, očaja u svojoj 
sudbini, pa ustupi na žalost umno i kulturno dosta natražke. Do- 
ista se držao baštine svoje gvozdenom vjernošću, ali se ne usmjeli, 
ili mu se ne htjedne, rukom se popravnicom hvatiti stvari bašti- 
njene od djedova. 'Vako mu ostadoše i glasbala kao što bijahu u 
staro doba; vijalo ne bijaše po svoj prilici pred 0D—600 godina ni 
za dlaku drugčije nego li je sada. Dakle ne vrstnoće nego volje 
ne bijaše u južnoga Slovjena k popravnji rukotvorina 1 umjetnina 
svojih, jer je očito kao na dlanu, da onaj narod, koji je razvio pri- 
mitivne gusle do vijala, da bi bio mogao i oplemeniti oblik vijala, 
dodati ovomu četvrtu strunu, a krivo ili nesavršeno gudalo zamie- 
niti zgodnijim. Ja mnijem dapače, kad bi se slovjenske ruke bile 
mašile popravaka vijala, da bi on bio sada mnogo spretniji, zna- 
* 
