PRILOG ZA POVJEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 69 
jahu samo ponosni, što umiju helenski jezik i helensku knjigu, nego 
i mišljahu, da će domaćoj obrazovanosti najuspješnije pomoći tiem, 
ako u nju presade što više helenštine. Slavljahu helenske bogove, 
kao da su slovjenski, opisivahu im svetkovine i igre, te hvaljahu 
državne uredbe njihove, ili kao što Patricius Franjo glasbu i 
glasbala. Slovjenske im se gusle pričinile onim simbolskim glasba- 
lom, koje su Heleni lirom zvali, s toga su i pjesničkom slobo- 
dom vrlo rado nazvali gusle lirom, t.j. glasbalom bogovskim. Premda 
dakle gusle ne naliče ni malo helenskoj liri, kako pokazuju ove 
slike, prodre ipak ime malo po malo u narod, a primorskoj gusli 
















































odtuda eto nenadano ime lire! U ostalom nije ovo ime prodrlo vrlo 
daleko, jer van medja negdašnje dubrovačke republike ne zna na- 
rod o kakvoj liri ništa kazivati, a toga imena ne spominje ni u 
poslovicah ni u pripoviedkah. Besjeda ,stoji cilik lire i tambure“ 
koje je čuo Vuk oko Dubrovnika, jest sve što sam našao u tradi- 
cionalnoj literaturi našega naroda o ,liri“. Ni u hrvatskom pri- 
morju, ni u Bosni, još manje u Crnoj gori, Hrvatskoj ili Slavoniji 
ne zna nitko što je ,lira“. 
Meč ,vijalo“ znači samo gudalo gusle primorske, ali inače 
rabi i za glasbalo samo, kao što ,gudnica“ za gusle. U staro-slo- 
vjenskom jeziku znači gurnuo orudje, machina, čim se mogu iz zvučna 
tiela vabiti glasovi, kaošto guru, grrme (symphonia), vijati, previ- 
jati itd. znači u obće zvuk, a u tom je značenju poznato i sjever- 
nim Slovjenom. Nu glasbalo vijalo tako malo poznadu sjeverni Slo- 
vjeni, kao što južni Slovjeni poljske gusle skrzypcć ili rusku zompy. 
