84 I. KUKULJEVIĆ, 
svojom braćom kod Ježuvita u Soprunu i u Požegi, napredovavši 
ponajbolje u stranih jezicih i u mačevanju. 
Kad godine 1725. po nesreći pogine stariji brat mu, umre od 
žalosti i njegova babica, rodjena grofica Vitova, a za dvie godine 
sliedila ju u bolji sviet i nježna mu majka. Od tada ostane on 
osamljen, bez ikakove njege i prijazna rukovodstva pod stegom že- 
stoka i nestrpljiva otca. 
Bavio se tada najradje lovom i svakojakimi vratolomnimi podu- 
zeći, kod kojih bi čestoputa dolazio u veliku opasnost. 
Kad njegov mladji brat ode u cesarsku vojsku, postavši zastav- 
nikom kod pukovine Valiseve, nehtjede ni Franjo da ostane na- 
dalje kod kuće. On zamoli otca da mu dozvoli takodjer otići u 
vojnike. Otac privoli i preporuči ga svomu prijatelju generalu Ni 
koli Palfiju, koj ga dne 10. srpnja 1727. imenova zastavnikom kod 
svoje pukovine, ležeće tada u Biogradu. 
Franjo jedva došavši k pukovini, započe odmah kavgu sa čast- 
nici, dieleć do g. 1729. četiri ili pet mejdana. Borio se u dvoboju 
medju inimi s plemićem Gresdorfom, s grofom Paradisom i sa svo- 
jim ujakom. 
Čuvši otac o neprestanih svadjah i o pustolovju svoga sina, po- 
zove ga g. 1731. kući, prisilivši ga, da ostavi vojnički stališ i da 
preuzme gospodarstvo dobara Pleternice, Brestovca i Pakraca, ne- 
imajuć ih komu predati, pošto mu i mladji sin umre u Beču kao 
pobočnik generala Ufela. | 
Baveć se kod kuće gospodarstvom, oženi se Franjo g. 1731. u 
Petrovaradinu kćerju Feldmaršallieutenanta Tilliera, bivši tada u 
zatvoru poradi novih svadja i dvoboja. Ali njegova supruga i če- 
tvero djetce umre za njekoliko godina, te on postane godine 1731. 
udovcem. 
Do skora zatim bude mu otac premješten u slovački grad Le- 
voču, a mladi Trenk ostavši kod kuće bez nadzora, učini opet ko- 
jekakova bezdjela, radi kojih bješe progonjen od političke vlasti. 
Godine 1736. buknu rat medju Turskom i Ruskom, kojoj po- 
sljednjoj priteče g. 1737. u pomoč i cesar Karlo VI. Trenk želeći 
upotriebiti ovu priliku i dokopati se iz nova vojničke časti, ponudi 
svoju službu generalu Seckendorfu i obeća u Bosnoj i Slavoniji 
podići četu pandura na svoje troškove, ako ga prime u vojsku. 
Pošto Austrijci odbiše njegovu ponudu, razljuti se i otide u Rusiju, 
gdje mu ruski pukovnik Kuming priskrbi čast kapetansku u svojoj 
konjaničkoj pukovini, sastojećoj iz ugarskih dobrovoljaca. 
