138 I. KUKULJEVIĆ, 
Patačić veli, da ne pojmi, zašto je zapoviedajući general propu- 
stio udariti u zgodno doba zajedno s pješaci i konjici na neprija- 
telja. U bitki izgubi on pod sobom svoga najboljega konja, a oko 
11 ure priskočiše Prusom u pomoč tri bataljuna granadira sa 10 
topova, i jedna pukovina draguna, na što pozove Nadaždi ugarske 
husare zajedno s Patačićevimi napredujućimi četami natrag. Sim 
on poteče k Nadaždu glede njekih novih naredaba, nu u taj par 
krenu husari tolikim neredom natrag, da ih neprijatelj jošte žešće 
tjerati stane. Patačić zasjede drugoga konja, želeći pohititi k svojim 
ljudem i krenuti ih u šumu, nu husari dovedoše i ove u nered, te 
tako izgubivši ih iz oka, ostane s4m i bude od neprijatelja obkoljen 
i uhićen, pošto zadobi sedam rana. Po zapovjedi pruskoga kirurga 
odvedoše Patačića na kolih u Landshut na 29. svibnja. Kad bukne 
glas, da će naša vojska udariti na grad, izprazniše Prusi Landshut, 
ostavivši njega s liečnikom na poštenu rieč da neće uteći nego u 
gradu ostati kao zarobljenik. ,Sad se, veli, oporavljam od rana, u 
nadi da ću do skora ozdraviti.“ 
Dalje nastavlja Patačić svoje izvješće o tadašnjem kretanju naše 
vojske. Do noči 3. lipnja, kaže on, zauze naša vojska sva brda 
prema Svidnici, do Reihenaua i Friedberga. Ali one noći ostavi 
neprijatelj Svidnicu, te udari rano u jutro na Saksonce, koji bi- 
jahu na lievom krilu naše vojske. Natjeravši njihovo konjičtvo u 
bjeg, zaplieniše Prusi preko 20 topova, s kojimi Saksonci u moč- 
vari kretati nemogahu. Neprijatelj sakupivši zatim sve svoje sile 
udari na naše desno krilo, i boreći se š njim do 11 ure u jutro, 
suzbije ga napokon. Tom prilikom padoše generali Dingen, Heslin- 
ger, Vallis i Forgač, koji je vodio hrvatske konjike. Nu za dva 
zadnja nezna se, veli, pravo, da li su pali, ili su uhićeni. Saksonci 
izgubili su takodjer 4 do 5 generala i mnogo častnika. (Tu pade 
i od Gradiškanaca kapetan Ivanović i barjaktar Blažević sa 24 
momka.) 
Jučer (10. lipnja) nastavlja Patačić, doprieše neprijatelji s jedne 
strane do Stockstadta prema Českoj, a s druge do Landshuta. Naša 
vojska stoji kod Dubovca prema Jaromiru. Što snuje neprijatelj, 
što li naše visoko zapovjedničtvo vojske, to ga on nezna. Od njegovih 
banderijalskih konjika izgubili su mnogi svoje konje, a 120 njih 
čami još uvjek u sužanjstvu. 
Mnogi su pali u boju, te ih ostade za službu sposobnih jedva 
šestdeset (od 400). Nu pošto i ove zajedno s husari svejednako po- 
šiljaju napred na čarkanja, nestat će ih do skora sasvim. On je, 
