HRVATI ZA NASLJEDNOGA RATA. ilb1 
važnijih drugih poslova ne može na ino, nego s Hrvatskom pod- 
jedno baviti se.! 
Jedan jedini čin banov moram iztaknuti, koji bi mogao dati po- 
vod sumnji, da li nije i on, poput tadašnjih velmoža u obće, bio 
ponješto koristoljuban. Dne 2. srpnja 1746. javi banu biskup Bra- 
njug, da je bogati grof Čikulin , posljednji svoga plemena, udaren 
od kapi, iznenada umro, te da će njegova imanja nasliediti valjda 
njegov zet barun Sermage. Dne 3. kolovoza pisa ban iz Offsteina 
u Belgiji grofu Aleksandru Patačiću, savjetniku dvorske kancelarije, 
neka kod iste oblasti potakne pitanje, nebi li se koje od Čikulino- 
vih, sada fiškalskih imanja, podieliti moglo njemu, pošto želi kao 
ban imati u Hrvatskoj poveći posjed. — Nu ova, ako i sebiradna 
želja, može se izpričati time, što se u ono doba doista zahtievalo 
od bana hrvatskog, da bude poveči posjednik i vlastelin u zemlji, 
jer se pravedno mislilo, da je ban većim posjedom čvršće vezan za 
interes zemlje, da se radje brine za prava narodna i za napredak 
materijalan i duševan, a ujedno da je od viših krugova u zemlji i 
izvan zemlje neodvisniji. Znamenito je, da je u isto doba vrhovni 
zapovjednik i regulator krajine hrvatske princip Hildburgshausen 
tražio takodjer od banskog namjestnika indigenat hrvatski, s kojim 
bješe donjekle vezan i posjed u zemlji. S toga i odgovori ban bi- 
skupu Branjugu, na njegovu prijavu dne 10. rujna, iz tabora kod 
Hembaja ili Hermaja, da mu je veoma drago, što toli ugledan go- 
spodin, kao što je princip Hildburgshausen, traži indigenat hrvat- 
ski, ali da mu se po zakonu valja obratiti molbom na bana i na 
sabor hrvatski. ? 
O ratovanju austrijske i savezne vojske pod Baćanom u Belgiji 
nemože se mnogo pohvalna kazati, jer ova vojska (13.000 Austri- 
janaca i 80.000 Engleza i Holandeza) bijaše doista mnogo slabija 
od francezke, sastojeće iz 124,000 vojnika pod slavnim vodjom prin- 
cipom Mavrom Saksonskim, s toga je bila naša vojska prisiljena 
samo braniti se, nemogavši ujedno napadati neprijatelja. 
Tomu žalostnomu stanju bijahu krivi ponajviše Englezi, kojih 
! Adeo mihi cordi sunt universa officium banale et conservationem huius 
Regni tam politicam quam militarem concernentia negotia, ut quamquam 
aliis quibuscunque etiam momentosissimis distenear rebus et laboribus, nun- 
quam ingrata mihi sit, quoties ad me perfertur eorum relatio, quam utpote de 
his quorum intuitu me informari vi officii expedit, non solum libenter acci- 
pio, sed etiam avidus praestolor. Acta banalia 1746, 
* Acta banalia 1746, 
