180 J. TORBAR, 
Ove u nas vladajuće vjetrove možemo nazvati promjenljive, jer se 
pojavljuju i nestaje ih kano slučajno, te bi rekao da se nemogu 
svesti na stalne zakone niti stegnuti pod stanovita pravila. Velim: 
rekao bi; jer koliko se i čini na prvi mah da naši vjetrovi banu i 
odmahnu kano slučajno i bez svakoga zakona, a ono su ipak, ako 
im pozorno stope sliedi“, proizašli iz stavna uzroka, te sliede vječni 
i neuklonivi zakon. Da odkrijemo ovaj zakon, posegnuti nam je 
kratko do pravoga izvora, iz kojega potiču. 
Sunce je svojom toplinom izvor - pokretnik zračnih struja iliti 
vjetrova. Uzmimo oblačac, koj u stanovitoj visini nad nasom zem- 
ljom zrakom plovi: koli je majušan i neznatan, pak ipak može biti 
izvorom osjetljiva vjetra. Postaviv se medju sunce i zemlju, za- 
krije neki dio zraka pred suncem. Zaslonjeni zrak postane hladni- 
Jim i gušćim, a kako je nastala u zraku razlika toplote, poremećeno 
je ravnotežje, koje se gibanjem i pomicanjem prema zakonom  sta- 
tike izjednačiti mora. Eto dakle vjetra koj je samo od jednoga 
oblačca nastao. 
Ekvatorijalna toplina naše zemlje je izvor i našim vjetrom. Ugri- 
jani naime pod polovnikom zrak postane lakši, digne se u vis nad 
površinom zemaljskom, pak došav u razmjernu prema svojoj ried- 
koči visinu, razdvoji se na dvie grane, od kojih se jedna okrene 
prema sjeveru, a druga prema jugu. Ove dvie struje zovemo ekva- 
torijalnimi strujami, sjevernu i južnu. Na izpražnjeno, ili da točnije 
reknemo na razriedjeno mjesto uznšla u vis zraka dolazi sa svake 
strane stožera, sjevernoga i južnoga, hladniji gušći zrak. U obrat- 
ničkih pojasih zovu se ove dvie dolnje struje sjeverni i južni pasat, 
dočim se one dvie gornje zovu protupasati. Tako dakle prelievaju 
se na svakoj polutci dvie glavne struje: jedna od polovnika k sto- 
žeru, a druga od stožera k polovniku; ona struji od polovnika vi- 
soko nad zemljom te se tim niže spušta k površini čim dalje do- 
pire od polovnika; ova polazi od stožera nizko nad površinom te 
se tim više diže, čim većma se polovniku primiče. 
Kad bi naša zemlja bila od polovnika prama stožerom jednake 
konfiguracije, te se nebi vrtjela oko svoje osi, nebi bilo na zemlji 
toliko različitih vjetrova, koliko ih“ danas ima. Ekvatorijalne dvje 
struje išle bi visokimi atmosferičkimi priedjeli izravno k stožerom, 
dočim bi polarne strujale nepromienjenim smjerom k polovniku. Ali 
vrtnjom zemlje okolo svoje osi mienjaju ove struje svoje smjerove. 
Vrteć se naime zemlja oko svoje osi prevali na polovniku svaka 
točka zemlje u 1 sat 1666.; kilometara od zapada prama iztoku. 
