MIHAIL PETROVIČ POGODIN. 201 
rodu jasan izraz u svečanosti, koju je moskovsko sveučilište dne 
8/20 studenoga 1311 priredilo odličnomu zastupniku nauke Mihajlu 
Petroviću Pogodinu, slaveć ĐOgodišnjicu javna djelovanja njegova 
na polju javne obuke i narodne knjige. Počam od jasnoga dvora i 
visokoga plemstva do gradjanstva svi slojevi ruskoga družtva, svi 
učeni i učevni zavodi slavili su tom prigodom stečevine nauke u 
Rusiji i blagotvoran upliv njezin u dičnom joj zastupniku, starcu 
Pogodinu. Nije se tu slavila ova ili ona radnja svečareva, već ve- 
lika ideja, kojom je sve BOgodišnje djelovanje njegovo proniknuto, 
i koja je osovljena na dva stupa, na dva načela: ruske na ime na- 
rodnosti i slovenske uzajamnosti. Pogodin je i sa stolice učite jske 
i sa sobe učenjačke, riečju, perom i tvorom bitno doprinesao, da 
ruski narod ,postane podpunoma sviestan svoje vriednosti i svoje 
sile“, a da osjećajući se granom velikoga Slovenstva izpuni naprama 
njemu svoju historičku misiju. 
Zasluge, koje Pogodin u tom drugom pogledu steče, visoko su 
cienili svi ostali umnici inih slovenskih plemena; t& je i ono slavje, 
koje je ruski narod rečenom prigodom slavio u srdcu Rusije, našlo 
odziva takodjer na Labi i Vltavi, na Dunavu i Savi. Slavni česki 
bistoriograf dr. Fr. Palacki bio je doista vjernim tumačem neruskih 
Slovena, kada je onom sgodom svojemu prijatelju Pogodinu pisao 
uz ostalo i ove rieči: ,Vi, ujedno s pokojnimi drugovi moje mla- 
dosti, Kollarom i Šafačikom , bijaste medju prvimi i revnijimi uz- 
krisitelji 1 razširitelji blagotvorne ideje narodnosti i uzajamnosti slo- 
venske. Ja sam svoju skrbi sile svoje od prvoga početka obraćao 
k jednoj samo grani slovenskoj, koja je sa svih strana gušena bila 
i stala se skoro sušiti, dobro znajući, da podje li za rukom, uzkri- 
siti Čehe na život narodnji, oni će se u onaj čas osjećati i djelom 
da su Sloveni. Hvala budi milostivomu bogu, koj je vaš i moj trud 
blagoslovio: narodni se slovenski duh silno probudjuje od _mnogo- 
stoljetnoga sna; čuvstvo uzajamnosti slovenske širi se u zemljah, 
sterućih se od Šumave i Velebita čak do onkraj Urala, od sinjega 
do bieloga mora. Brigu o dalnjih uspjesih u tom poslu mi oba, do- 
služili starci, preporučamo mladjemu naraštaju, da se on vlastitimi 
jurve silami dovine usrdno one visine u obćeljudskom životu, koja 
bi veličini našega naroda odgovarala. Ali imade tuj, veli se, još 
mnogo radnje: nu za slovenski um i srdce ne ima i ne može biti 
na svietu ni jednoga zadatka nepostiziva. A kada napokon odolimo 
varvarstvu, koje nam grozi ne samo od iztoka nego i od zapada: 
tada će u svjetskoj povjesti nastati era slovenska, očekivana i na- 
