204 FR. RAČKI, 
još dublje u bogatu i neizcrpivu riznicu pučkoga govora, nastavio 
je čistiti književni jezik od zapadne tudjinštine i od staroslovenskih 
arkaizma; u slogu ugledao se više na francezke i englezke uzore, 
odstupivši tim od Lomonosova, koj je Niemce i Latine sliedio, ta 
tako dade svojim umotvorom onu plastičnost i prozračuost, s kojih 
su oni i do danas skoro nedostižni. I u Karamzinovih trudih pre- 
vladjuje u prvoj dobi obćeljudski osjećaj; ali čim se početkom sto- 
ljeća rad njegov obratio na čisto-ruski život, primieti, da se ovaj 
ne može shvatiti s onoga obćega i filozofskoga stanovišta. Čim se 
Karamzin više stao baviti, poput Novikova i Ščerbatova, proučanjem 
ruskoga naroda u historijskom mu razvitku, tiem je većim Rusom 
postajao. 
Ovom strujom, kojom je u prve dvie tri desetine zaplovilo rusko 
družtvo, ruski život i ruska knjiga, bio je Pogodin zahvačen jur u 
prvoj mladosti svojoj. Dječak od devet godina čitao je osim ,Mos- 
kovskih včdomosti“ Karamzinom zasnovani i uredjivani ,BberHuKe 
Esponbi“. U taj organ pisao je sam Karamzin od ostalih prve svoje 
historijske razprave, koje su predteče bile njegovu velikomu povjest- 
ničkomu djelu. Uz njega su pristajali najvrstniji umovi. Duh tih um- 
nih proizvoda djelovao je silno na mladoga Pogodina, koj je već 
tada obljubio historiju svojega naroda i zanešen bio za glavnoga 
joj gojitelja, umnoga Karamzina. Već u djetinstvu čitao je Pogodin, 
kako sam piše, Karamzinova ,istoričeskaja vospominanija i zamšč- 
čanija na puti v Iroicč“, koja su ga kašnje potakla na iztraži- 
vanja o Borisu Godunovu. 
Ne manje zanimaše mladoga Pogodina liepa književnost i pjes- 
ničtvo rusko. U ruskom pjesničtvu sbivao se upravo tada onaj 
prekret, koj njekojimi riečmi označišsmo i koj je sav umni život 
ruskoga naroda zahvatio bio. Još se sliedilo uzore francezke, ali 
pokazuju se i samostalni u ruskom duhu pjesmotvori. Od pjesnika 
one dobe najviše bio mladi Pogodin obljubio Ivana Krylova i Va- 
silija Žukovskoga, glavu nastajućega u pjesničtvu ruskom roman- 
tičkoga smjera. Pogodin je pojedine proizvode, kano basne Krylova 
i balade Žukovskoga učio na pamet. Marljivo je čitao takodjer 
drame slavnoga Vladislava Ozerova, dike Karamzinove dobe, koj 
se u savršenosti stiha, u čistoći i jedrini sloga, u crtanju karaktera, 
u izvadjanju sgoda odlikuje toliko, da se reformatorom ruske drame 
smatrati može. Ovo zanimanje mladoga Pogodina za pjesničtvo i 
dramu svrati mu pažnju na drugi književni organ, na ,Bber#uKkp 
pyeckiit“, koj je pjesnik i dramatik ruski Sergej Nikolajević Glinka 
