MIHAIL PETROVIĆ POGODIN. 207 
nakladi god. 1823. pod naslovom: ,Quinti Horatii Flacci carmina 
cum commentario ex Jahno desumpto“. Jednakim je putem i nači- 
nom na prieporuku profesora geografie Neuma izašao Pogodinov 
prievod P. Fr. Nitscha: ,Entwurf der alten Geographie“ pod na- 
slovom: ,HaqepTanie apeBuei reorpaeiu Huua. MockBa 1823“. 
Ali ovo bijahu samo književni prvenci mladoga Pogodina. Skoro 
je on izašao na vidik izvornim djelom, koje je u Rusiji veliku 
pažnju probudilo. Pogodin je od prve mladosti obljubio bio rusku 
poviest i najradje učio radnje ruskih povjestnika Još je Pogodin 
bio u gimnaziji, kada je ruski iza god. 1803. historiograf Nikola 
Mihajlović Karamzin, poslije neprekinuta 12godišnjega rada stupio 
god. 1816. s prvom knjigom svoje ,istorije gosudarstva ruskago“. 
Punoćom sadržaja, čistoćom i elegancijom jezika i sloga, rodoljub- 
nim zanosom, kojimi ovo djelo nadkriljuje istorije V. N. Tatiščeva 
M. M. Ščerbatova i druge starije ruske monografije, tako je ono 
zanielo rusko čitajuće obćinstvo, da je prva knjiga, štampana u 
3000 iztisaka, razgrabljena bila u njekoliko dana, t& se odmah pri- 
redilo drugo izdanje. Jednakom jagmom raznielo se i sliedećih 8 
knjiga, t& je do god. 1823. izdano 11 knjiga, dočim je posljednja 
t.j). XII. izašla god. 1826. po smrti slavnoga pisca. Pogodin je 
taj pojav u ruskoj književnosti pozdravio uzhitom tim većim, što 
se s Karamzinom lično upoznao bio, t& je rado prikupio 55 rubalja 
za nabavu toga djela, i još jednom toliko žrtvovao, kada mu prvu 
kupnju knjigoveža propio bio. Uz Karamzinovu historiju stao je 
Pogodin još za sveučilištnih nauka čitati izvore za rusku historiju 
i dotadanja iztraživanja o tih izvorih. Osobito ga zanimao najsta- 
riji ruski ljetopisac Nestor i o njem iztraživanja učenoga A. Sehlo- 
zera. Tiem je doveden Pogodin na iztraživanja u obsegu najstarije 
povjesti ruske, koja su mu uza to imala put prokrčiti do sveuči- 
lištne stolice učiteljske. Učeć naime u plemićkom zavodu odluči 
Pogodin osposobiti se za profesora ruske poviesti na moskovskom 
sveučilištu. Dvie godine po dovršenih nauka, na ime 1823., pod- 
vrže se izpitu za magistra ruske historije. Za pismenu radnju oda- 
bra si Pogodin prieporno pitanje o poreklu Rusa. Već dotle razi- 
lazila su se mnijenja učenih iztraživalaca u tom pitanju, dočim su 
Bayer (1710), Thunmann, Sehl&zer i Karamzin držali Ruse, koji 
su pod Rurikom zasnovali državu rusku, za Skandinavce german- 
skoga plemena, proglasio jih Tatiščev za Čude, Lomonosov za Slo- 
vene iz Pruske ili baltijskih pokrajina, Ewers za Kozare. Pogodin 
je još jednom izpitao ova različita mnienja i njih razloge; pomnjivo 
