MIHAIL PETROVIĆ POGODIN. 209 
storičkoga odjela. Kada je iza dviju godina (1828) postao adjunk- 
tom na sveučilištu, dobio je još za predavanje i rusku poviest nove 
dobe. Pogodin je sve do god. 1839, dokle je medjutim 18335 god. 
postao pravim profesorom, predavao glavno sveobću poviest; tek 
one godine bi mu povjerena stolica ruske historije, na kojoj je za 
tim sve do god. 1844 sjedio. 
Za ovih 18 godina (1826—44) deldVaši Pogodin u korist pro- 
svjete i nauci ruskoj u dva smjera: živom riečju sa stolice i perom 
kano učenjak. Oboje znao je on, kano riedko tko, u najljepši sklad 
dovesti. Kano učitelju bijaše mu prva briga, da se pobrine za učevna 
sredstva, kako bi mu ustmena predavanja po slušatelje koristnija 
bila. Kako je sam Pogodin ovu učiteljsku dužnost svoju, obzirom 
osobito na tadanju rusku literaturu učevnu, smatrao, vriedno je tuj 
navesti vlastite njegove rječi, jer su dostojne da se i drugdje ociene. 
»Djakom su potrebite učevne knjige — bilježi Pogodin — da nji- 
hovom pomočju opetuju predavanja i da si usvoje ono, što su slu- 
šali. Prisiljeni bilježiti si predavanja ne mogu dobro čuti žive rieči 
i njezinih utisaka ravno u srdce primiti; mogu u obće izgubiti 
upravo što je najznatnije. Ova se potreba nigdje ne osjeća toliko 
koliko u nas. Naš djak ne ima osim predavanja ničesa, što bi mu 
kod sukromnoga učenja moglo pomagati, jer naša učena književnost 
je veoma siromašna, a tudja izdanja ili su riedka i skupocjena 
ili bez ciene za onoga, koj nezna tudjih jezika. Pa za to imade se 
po mojem mnienju profesor najprije pobrinuti za dobre učevne knjige, 
kojih bi se u svojih predavanjih držao. Ja se ne osjećam dosta 
sposobnim, da napišem takovu učevnu knjigu, jer mi svi dielovi 
poviesti niesu dovoljno poznati. Kako si dakle imademo u sadanjoj 
nuždi pomoći? Imamo li prevesti njeku učevnu knjigu iz strana je- 
zika? Ali ni jedna ni je mi po ćudi! Odviše su kratke za nas, pa 
s toga i nepotrebite, jer ne imamo u ruštini te množine. posebnih 
spisa, kojimi bi se mogla dopuniti učevna kujiga. Kratka učevna 
knjiga samo onda je nam razumljiva, kada znamo pojedina fakta 
na tanko, kojih cjelinu nam ona daje. Odkuda pako može naš djak: 
doznati ta pojedina fakta, te pojedine stvari? 'Ta nemože mu se sve 
pripovjedati; za to ne ima ni vremena. S toga biva, da su često“ 
cieli povjestni sustav, različite formule, da i mnoge misli i izrazi, 
koji su za nauku i posvećenike njezine znameniti i dragocjeni, po- 
svema izgubljeni za djake; pa ipak bi se imala glavna pažnja obra- 
titi na ove stvari. Knjiga i predavanje jesu dvie posvema različite 
stvari: u knjizi gledamo samo na nauku, kod predavanja pako imamo 
RASI M AVRSCGKTIT l4 
