MIHAIL PETROVIĆ POGODIN. 929 
mogu se pribrojiti almanasi, koje izda Pogodin, kano što: ,Focru- 
HenE“ i ,Ha nosit roge“ (1850); za tiem spisi ,Rpacmoe auu- 
KO AMA KpecrbaHE“ (1860) i ,leryuie auerku“ (1866). Ni jedno 
na dalje veliko pitanje, ticalo se ono narodnoga, družtvenoga, dr- 
žavnoga ili duševnoga života Rusije ili cieloga Slovenstva, ni je 
se ono njekoliko desetina godina pomolilo, u kojem ni je Pogodin 
očitovao svojega mnienja javno, neustrašivo, odrješito, to u javnih 
listovih, to ustmeno u sastancih. Poljsko pitanje zanimaše Pogodina 
kano što sve ine ruske rodoljube. Pogodin je o tom pitanju po- 
čam od god. 1830. često progovorio i pisao; tč njegova pisma i 
njegove primjetbe sakupljene u jedno izadjose god. 1868. pod ime- 
nom: Iloaeckoit sompocep“. Jednako zanimaše Pogodina pitanje o 
ruskih baltičkih pokrajinah, na koje su njeki njemački patriote ba- 
cili svoje pohlepne oči. Pogodin odgovori jim u knjizi , Oerseitekiit 
Bonpocn.“ (1869). Govori, koje je on držao na slavu sevastopolj- 
skih junaka, izdani su g. 1896. pod naslovom: 8&acroaenpia pbuu 
B'b HecTE CeBacTonoJbneBb“:; sve pako besjede njegove ove vrsti 
sakupljene su i g. 1872. izdane u knjizi: ,Pbuu upousnecenHpia 
Bb TOPXKeCTBEHHBIX'B M IpOouuxb cobpaniaxp 1830 —1812 r.“ 
Uz ova djela Pogodin je i u tom drugom razdoblju svoje knji- 
ževne djelatnosti na svjetlo izdao to prievode to izvorne spise dru- 
gih pisaca, pa i tiem obogatio rusku literaturu. Tako je on izdao 
mitropolita Evgenija ,Caopape eBbrekuxp nucareneit“ (1845), na 
dalje ,Couumnenia apxuenuexona Munokenris“ (1847), Šafašikove 
,CaaBanekia apesnocru“ (1848) prevedene profesorom Bodjanskim, 
za koje je on i Šafačiku, koj mu svoj rukopis u kolovozu godinu 
18355 u Pragu priobći, bio na ruku, kano što pisac u predgovoru 
spominje: na dalje ,Couunenia“ Pisemskoga, Kokoreva i Glinke, 
komedije Ostrovskoga i Stahoviča, drame Meja, Polonskoga i gr. 
E. P. Rostopčine itd. 
Tko pogleda taj red spisa, koje je Pogodin od god. 1823 izdao, 
tko uzme na um, da tečajem poluvieka ni je minula skoro ni jedna 
godina, koja nebi na svjetlo izniela po jedan ili po više plodova 
Pogodinova pera: taj se doista neće dosta načuditi tolikoj radenosti 
ruskoga učenjaka. Pa k tomu Pogodin ljubi u svojih radnjah krat- 
koću, mili mu se aforizmami izrazivati svoje misli. Radnja njegova 
je svestrana; zahvaća sav kolik život, sve odnošaje, sve interese 
ruskoga naroda. Ali najmilija mu je prošlost ruske zemlje; njoj je 
posvetio sve sile svoje od rane mladosti; jer u poviesti nazire ,uči- 
teljicu života“, koja će narodu biti najsigurnijim kažiputem za bu- 
R. J. A. XXXVIJI. 15 
