2 B. ŠULEK, 
Iz ovakvih krnjavih podatakah i krpicah sastoji se najstarija po- 
vjest slavenskoga naroda. Toliko razabiremo iz njih pod izviestno, 
da su Slaveni prvoseoci Evrope, onako kako Grci i Rimljani, Celti 
i Germani; da je bilo već na osvitku sjeverno-evropske historije 
slavenskih plemenah pod imenom Venedah od Balta do Ponta, 
dakle su bili Slaveni već onda velik narod, što potvrdjuje naro- 
čito i Claudius Ptolemaeus (u 2. stoljeću poslje Isukrsta), brojeć 
Venede medju najveće narode (žvn pera). Pa što je tomu uzrok, 
da je naša najstarija poviest tako tamna, te počimlje u istinu stoprv 
uvedenjem kršćanstva, kad su se Slaveni sami pera latili, da bilježe 
djela svoga naroda? Dokazano je, istina, da su Slaveni već prije 
Cirila i Metoda imali osobito pismo; al do sada ne ima pisanoga 
spomenika, koji bi nam našu prastaru poviest onako objasnio, kao 
što je napis na stieni Bisitunskoj razgalio poviest medo-perzijsku. 
Što pako inostrani pisci, po imenu Grci i Rimljani, tako riedko 
spominju tolik narod, tomu je prvi uzrok njihovo neznanstvo. Niti 
su Grci niti Rimljani poznavali u prastaro doba zemaljah sjevero- 
iztočne Evrope, jer nit su ondje vojštili, nit su š njimi obćili, osim 
trgovacah, koji su se opet slabo knjigom bavili, ako izvadiš po- 
jedince, n. pr. Herodota. Već ovo nam dovoljno razjašnjuje, zašto 
nisu stari obrazovani narodi poznavali slavenske domovine i poviesti, 
zašto nismo i mi kao Niemci dobili svoga Tacita. 
Drugi razlog tomu mučanju starinskih povjestnikah valja tražiti 
u samoj naravi Slavenah: oni bijahu ljudi krotki, blagi, mirolju- 
bivi; težeć zemlju i pasuć stoku svojim su trudom namicali što jim 
trebaše, ostavljajuć na miru svoje susjede. Kad su k njim pošli, 
nisu toga učinili, da jih zarobe i porobe, već da svoje plodine i 
tvorine š njihovimi zamiene, da trguju. Nego za ovakove krjeposti, 
za tihu veličinu narodah slabo su marili stari ljetopisci, prislušku- 
jući samo bojnoj buci, slaveći samo junačka djela, opisujući samo 
ratne strahote. Zato Slaveni nisu u njih onako na glas izašli, kao 
što njihovi siloviti susjedi i krvoločni grabežljivci Skite, Sarmati, 
Huni itd., ili kao što drugi evropski narodi, po imenu Traci, Grci, 
Latini, Celti i Germani, koji su malne svejednako s inimi ple- 
meni bojak bili, u tudje zemlj€ žareć i paleć provaljivali, blizke i 
daleke narode podjarmljivali, u sužanjstvo jih gonili, oli pako ha- 
metice klali i ubijali. ,Mahna je historije od vieka — piše Šafašik 
— što poput prostote svagda voli smatrati djela izvanjska, hala- 
bučna, krvava, u živac dirajuća, nego bogomile pojave nutrnjega 
života narodah; da uviek više toga pripovieda o ljutih bojevih, o 
