POGLED IZ BILJARSTVA U NAŠ PRAVIEK. B) 
junacih na mejdanu, o silovitih tlačiteljih, nesmiljenih krvnicih, nego 
o mirnom radu, o kućevnih krjepostih, o težacih i oračih, o prija- 
teljih znanja i umienja, trgovine i obrta, o učiteljih puka, o širite- 
ljih nauka; da nam uviek voli prikazivati crnu, čovječjom krvi na- 
šaranu i zato žarkiju stranu narodnoga života, nego stranu bielu, 
tihimi djeli mirna vjekovanja naličenu i zato jednostavniju.“! 
Mučanje grčkih i rimskih pisacah o Slavenih povod je dalo 
mnogim, osobito njemačkim povjestnikom, te su tvrdili, (jer doka- 
zati se to nemože), da su Slaveni u Evropu došli stoprv poslje 
Isukrstova rodjenja s ostalimi azijskimi dotepenci. Nu pravo pri- 
mjećuje Lelewel: , Tak wielki i liczny narod, jak sfowianski, nie- 
przychodzi, tylko na miejscu wzrasta.*“* — Najkrasniji je plod 
Šafašikovih Starožitnostih, što je ono krivo mnienje njemačkih pi- 
sacah uprav ogromnim učenim aparatom pobio, dapače s korienom 
izčupao, nit se tko više usudjuje nijekati Slavenom, da su evropski 
prvoseoci. 
U nas dakle neima, istina, onih temeljah, na kojih grade drugi 
narodi hram svojoj poviesti; ono malo, što znademo o naših predjih, 
crpano je iz mutna izvora neukih, a više putah i zlobnih inostranih 
pisacah, da čovjek jedva može razlučiti istinu od neistine. Lasno 
ćeš ovo razabrati, kad pomisliš, da bi tko imao pisati poviest sa- 
dašnjega srbsko-turskoga rata, pa nebi imao drugoga vrela za taj 
posao do magjarske i bečke novine. 
Prema tomu ostala bi pradoba Slavenah do viek vieka nepoznata, 
vječnim zastorom zastrta; nu znanost je opet našla sredstva, kojimi 
umie probiti ovaj rek bi nepronični mrak naše prošlosti. Ja ću se 
poslužiti takvim sredstvom i pokušati, nebi-li mi pošlo za rukom 
razkriti bar na časak taj tamni zastor slavenske pradobe, te zavi- 
riti u domovinu i domaći život naših najstarijih predjah; a nadam 
se, da neće požaliti truda, tko se samnom popne na visoki vidik, 
s kojega će pogledati ne u budući Kanaan (jer mi ga već imademo), 
nego u praotačbinu hrvatsku. 
Na pučini, na koju hoću da se otisnem, neima prtine, a kamo 
li staze; ja moram s&m prtiti — zato će biti ova razpravica samo 
prvi pokus te ruke; utrtom prtinom moći će drugi dalje dospjeti 
nego ja cielcem. 
Ovomu momu poslu nedotječu dakako obična pomagala historije ; 
1 Slovanske starožitnosti str. 428. 
2 Dzieje Polski 1830. str. 14. 
