G B. ŠULEK, 
to se je i jezik, koji bijaše izprva jedan jedinit, sve to više razi- 
lazio; stara jezgra je ostala, inače pako se je svako narječje prema 
postojećim okolnostim dotičnoga plemena osebce razvijalo i napokon 
samostalnim jezikom postalo. 
Odavde razabiremo, da su imena stvarih i pojmovah, koja u svih 
slavenskih jezicih jednako glase, jošt onda postala, kad su bili Slaveni 
cigli jedan narod, dakle prije nego su pojedina plemena iz pradomo- 
vine na zapad i jug odselila i ondje se nastanila, gdje jih i sada ima. 
Ova izreka je po predmet moje razpravice vrlo znamenita; nu 
da moje umovanje niti je samovoljno nit subjektivno, to potvrdjuje 
znanost i poviest. 
Doista su štioci čuli za indoevropski ili kako Niemci vole (dosta 
nespretno) govoriti, za indogermanski narod. Poviest nezna za 
njega, a kamo li ga gdje izriekom napominje: pa je opet učeni 
sviet uvjeren, da je bilo takva naroda, dapače i nagadja, gdje je 
stanovao, kakvim je jezikom govorio. Na čem se osniva to uvje- 
renje i nagadjanje ? | 
Izpitujuć mnoge evropske i azijske jezike opazili su naučnjaci, da 
u njih ima mnogo riečih, koje jednako glase, a isto znače, pa ne 
samo riečih, nego i gramatičnih formah; po imenu ima te srodnosti 
medju jezici grčkim, latinskim, slavenskim, germanskim, perzijskim, 
sanskritskim itd.; a nipošto ne spada u to kolo jezik arapski, turski 
ili magjarski. Ova srodnost jezika pomenutih evropskih i azijskih 
narodah potakla je naučnjake, da su ju svestrano iztraživali, te 
napokon do uvjerenja dospjeli, da je morao u davnoj davnini življeti 
narod osobita jezika, od kojega lozu vuku gore navedeni narodi i 
njihovi jezici. Jer kao što grane drveta, makar kako različite sta- 
rinom i veličinom, iz istoga su stabla nikle, istim se sokom od- 
hranile: onako i pomenuti srodni jezici, makar kako danas razli- 
čiti, mora da su imali njekada jednoga otca; al su se njegovi po- 
tomci kao rakova djeca po svietu razišli, te se je isti jezik s vre- 
menom tako osebujno kod svakoga plemena razvio, da sada nazire 
samo znanost onu starinsku srodnost, što je medju njimi ima." A 
nije ovo ostala pusta teorija bez upotrebe, već danas ima množina 

! oZu der arisehen Grundsprache gelangte man in der Weise, dass man 
aus der Gemeinsamkeit der Erseheinungen in den Sondersprachen die Er- 
seheinungen der allen diesen Sondersprachen gemeinsamen Muttersprache, 
d. i. der arisehen (indo-europiiisehen) Grundsprache reconstrnirte und dies 
sowohl in Bezug auf deren gramatische, wie lexicale Seite.“ Dr. Greg. 
Krek : Einleitung in die slavisehe Literaturgeschichte, Graz 1874. str, 6. 
