POGLED IZ BILJARSTVA U NAŠ PRAVIKK. 9 
dan danas, da su se malo po malo razilazili, ter izprva srodniji 
bili jedan drugomu nego što sada, pa tim srodniji čim stariji, čim 
bliži zajedničkomu vrelu. 
Ako su pako zajedničke svim Slavenom rieči postale onda, dok 
su ovi bili na okupu i jedan narod, kao što drugčije nije moglo 
biti: to su te rieči svakako vrlo stare i prastare, te njihov posta- 
nak siže daleko u predhistoričku dobu. Nego upravo s toga su te 
rieči po nas vrlo znamenite; jer narod nadieva ime samo onim 
stvarim, koje poznaje, i onim mislim, koje je zamislio. Dakle za- 
jedničke slavenske rieči uče nas, što su Slaveni u onoj davnoj dav- 
nini poznavali, kad su još bili jedan narod ; rieči te su dakle vjerno 
i živo ogledalo praslavenskoga znanja, ključ, koji će nam odškri- 
nuti vrata od pradobe našega naroda. 
Istim ovim postupkom nastoji se objasniti prošlost indoevropskoga 
pranaroda. Korjenike premnogih riečih, kojimi se naznačuju razni 
odnošaji rodstva (n. pr. otac, mati, brat, sestra, kći itd.), zatim 
uda tiela (n. pr. oko, uho, nos itd.), obični prirodni pojavi (n. pr. 
sunce, mjesec, dan, noć, vjetar, more itd.), njekoje životinje (tur, 
ovca, vepar, guska itd.), njekoje biline (raž, pir, buk itd.), njekoje 
sprave (0s, igo itd.) — nalazimo malo ne u svih jezicih indoevrop- 
skoga porekla: odavde se izvodi, da su sve te stvari poznate bile 
već indoevropskomu pranarodu. Badava ćeš pako u tih jezicih tra- 
žiti korjenike riečih kuma, pluga, vrebca, živca, gusalah itd. A zašto 
jih ondje neima? Jer indoevropski pranarod nije poznavao dotičnih 
stvarih, dakle nije ni razloga imao nadjesti jim kakvo ime.! 
Zašto nebi mi takodjer onako radili kao što iztražioci indoev- 
ropskoga naroda, kad i onako stojimo na tvrdjem temelju od njih? 
Jer za njihov narod nezna ništa poviest, a za slavenski lje znade. 
Iztraživ dakle svim Slavenom zajedničke rieči, koje se potežu 
na prirodne predmete, na domaći život, na obrtnost, ratarstvo, umie- 
nje, pravo i vjeru, znat ćemo od prilike, koliko su toga stari, jošte 
! Auf Grundlage des gemeinsamen arisehen Wortschatzes, mit Beriick- 
siehtigung des Inhaltes, des Begriffes der Wčrter wurde der Culturzustand 
des Volkes zu eruiren getrachtet, der demselben in dieser Periode eigen 
gewesen, ein Unternehmen, das den Resultaten der materiellen Arehaeo- 
logie ebenbiirtig an die Seite gestellt zu werden verdient und die grčsste 
Beachtung nicht nur der Archaeologie sondern auch der Cultur- und Sitten- 
gesehichte erheiseht, da die Sprache allein es ist, die iiber diese Zeit des 
arisehen Lebens Licht zu verbreiten und das sonst Ungewisse der Urzeit 
zu historisehen Thatsachen zu erheben vermag.“ Krek u pom. djelu str. 15. 
