60 B. ŠULEK, 
versucht, auf welches die mit einem gleichen oder iihnlichen Worte 
benannten Objecte verweisen. Er schliesst z. B. ebenso wie Benfey, 
aus der offenbaren Identitit slaviseher, lateinischer und deutscher 
Worter fir Meer unter sich und mit dem Sanskritworte mira, 
Ocean, dass die Indogermanen der Urzeit ein Meer gekannt haben 
miissen. Er findet dieses Meer in dem Caspischen und den Ursitz 
der Indogermanen in Baktrien und dem Oxusthale.“ 
Ako je naučnjakom ovo malo riečih dovoljan razlog, da iz njih 
nagadjaju kolievku Indoevropljanah: to mi možemo, uz toliko obilje 
sveslavenske zajednice, i smjelije i sigurnije potražiti pradomovinu 
Slavenah. 
Nauk o razprostranstvu bilja (Pflanzengeographie) uči, da svako 
drvo i u obće svaka biljka ima svoju postojbinu, sad prostraniju 
sad tješnju; jer ovu prostranost neodlučuje svagda samo dalečina 
od polutnika ili od stožera, nego i puno drugih okolnostih. Tako 
biva, da njekoje biljke rastu malo ne svagdje, n. pr. obični borili 
obična breza: njih ćeš naći u ledenoj Laponskoj i Sibiriji doklegod 
ima šumah, pa i na jugu, sve do Pirenejah i Balkana. Sveslaven- 
sko ime ovih drvetah neodlučuje dakle ništa, nepokazuje, gdje je 
bila slavenska pradomovina. Više je stegnuta domovina hrasta ili 
duba, dopiruća na sjeveru jošte nad bukvu, kojoj je Poljska, od 
Kraljevca do Podolja, sjeverna medja, više prama sjeveru neraste. 
Medju područjem bukve i hrasta ide medja pšenici i raži; ječam 
dopire više, najbliže k stožeru. U području bukve rastu i vočke- 
divljake, po imenu jabuka, kruška i divlja trešnja. Ovamo ide i 
klen, mlieč, javor, briest, vez, grab, lipa, brek. (GI A. Griesebach: 
Die Vegetation der Erde nach ihrer klimatischen Anordnung. Leip- 
zig 1812. I) 
Isto tako sižu ova drveta, pa i ostalo u ovoj razpravi nabrojeno 
bilje prama jugu više manje do dolnjega Dunava ili baš do Balkana. 
Sve obično bilje, koje su Slaveni u svojoj pradomovini nalazili, 
pa i ono, koje je bilo tamo od drugud donešeno, dok su jošte na 
okupu živili, dobi i zadrža do danas jedno ter isto ime. Drugčije 
bje za bilje i druge stvari, koje su naučili poznavati stoprv u hi- 
storičko doba, dakle pošto su se razišli 1 nastanili u sadašnjih po- 
stojbinah za takve predmete neima više sveslavenskih imenah, 
već jim je svaka slavenska grana nadjenula osobito ime, ili ga je 
uzajmila od naroda, od kojega je i sam predmet dobila, te ga prema 
svomu jeziku prekrojila. Iztražujuć u ovom pogledu slavenske je- 
zike nalazimo ne samo što je praslavensko, nego i put, kojim su 

