62 B. ŠULEK, 
Hrv. i Slov.), rus. emaaka, sič. fiala, fialka, čes. fiala, fiolka, polj. 
fiožek, luž. vijavka — sve od latinskoga Viola (odorata), njem. 
Veilchen, jer je iz Italije u srednju Evropu donešena. Na jugu naše 
domovine rasla je valjda od starine, zato je i stekla domaće na- 
rodno ime ljubice. Druge (domaće) vrsti toga roda imaju i kod 
drugih Slavenah domaća imena, najpače Viola tricolor, 7u8. Ioay- 
UBbTB, ĆPATKM, MOTBIABKH, IPMKOPHAA, POBOIACAb, BECEJBIO 
TAAsKU, TpođuHpit uBbrp, TpoeuBTka, čes. trojice, trojična by- 
lina, polj. brat z siostra, wdowki, potrojni kwiat, braciszki, naški: 
sirotica, dan i noć, njem. Dreifaltigkeitsblume, Tag und Nacht. 
Osobito je u ovom pogledu zanimljiva jedna vrst žitka, koju 
svaki slavenski narod drugčije zove, prema tomu, odkuda je za 
nju doznao; obično se zove po narodu, od kojega je dobavljena. 
Mislim ovdje /at. Polygonum Fagopyrum, njem. Buchweizen: mi 
ga zovemo eljda, heljda, slov. hajda, ajda, /už. hejda — .što sve 
dolazi od njemačkoga Heidenkorn; Česi pako i Poljaci su njemačku 
rieč preveli, te kažu poh4nka, poganka. Pogani, na koje se ova 
rieč poteže, bijahu jednim Tatari, zato zovu Česi, Poljaci i Malo- 
rusi heljdu i tatarkom; Slovenci ju potežu na Turke, te kažu 
turšica (kao što se je odprije i njemački zvala der Tirken, la- 
tinski Turcicum frumentum, franc. blć sarrazin, tal. grano sara- 
ceno.') — Rusi i Poljaci su opet prozvali heljdu dikuša, što je 
od divljakah azijskih k njim stigla; pa jošt i rpeda, rpeuka, rpe- 
uuxa, rpeuyxa, rpeuuna, Poljaci pako grycha, greozycha, gryezka 
— očevidno zato, što su ju i od Grkah dobili. 
Kao što je heljda u Slavenah različita imena stekla, zato što nije 
u njih od pamtivieka rasla, nego je k njim iz tudjine došla: onako 
je sve južno bilje il tudje ime zadržalo, ili različita imena dobilo, 
kao što n. pr. četrun, limun, naranča, lala ili tulipan (oboje tursko), 
duhan (arapsko), ižop ili sipant, bagren, mušmula, dunja, aloj, 
raved, vanilja, velestika, mažuran, pastrnak, kostanj, patlidžan, raj- 
čica, artičoka, čemin, mrča, broskva, vrza, datula, ruj itd. — što 
je sve dokaz, da pradomovinu Slavenah ne valja tražiti na jugu, 
gdje ovo bilje raste, nego više na sjeveru, medju 49—60" sjeverne 
širine, to jest od prilike medju donjim Dunavom i Baltom, odakle 
su se malo po malo na sve strane, najpače k jugu i zapadu pomi- 
! Razlog tomu imenu navodi Leonhart Fuchs u svom djelu ,,de historia 
stirpium. Basileae 1542, str. 824: ,,e Graecia autem et Asia in Germaniam 
venit, unde turcicum frumentum appellatum est: Asiam enim universam 
hodie immanissimus Turca occupat. 
