PRILOG ZA POVIEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. TD 
izumljena (7) za dobe Hucbaldove (900-—1000 po Is.), Ne ću iztra- 
živati, jesu li Heleni poznavali sazvučne tvorbe ili ne, ali je ne 
sumnjivo, da se Slovjeni sazvuka nisu naučili ni od Romana, ni 
Germana, a najmanje od Arapa. Dr. Ambros pogodi istinu u sred 
sredca, kada o indijskih melodijah veli, da one obilatu harmoniju 
ne samo dopuštaju, nego uprav zahtievaju. Ja ću se, što so 
mene tiče, već potruditi, da iznadjem, što li znače rieči ,varvarski 
zvuci“, kojimi tercu, sekstu 1 septimu počastiše stari glasbeni na- 
rodi, od poviesti toli mfženi. Možda ću nači, da nisu ,tankoćudni“ 
Romani harmonije izwmili, nego priuškali od susjednih i podčinje- 
nih Slovjena, koje uviek i toli rado zovu varvari. 
Ovdje spominjem samo, da tanburaši, osobito za skupna tanbu- 
ranja, rabe takove sazvuke i takovu modulaciju, o kojih ne zna ini 
glasbeni sviet, ili ako koje od njih i znade, zove ih originalnimi, 
drastičnimi, ženijalnimi itd., a ipak nije nikada do tanburaša doprla 
ni najmanja viest o novih iztraživanjih o harmoniji, kojimi se toli 
slavno — a to punim pravom -— iztiču Niemci. Nagadjanje Sorge- 
ovo , Wie mancher sch&ne Akkord wird doch noch in der Harmonie 
stecken, der noch unbekannt ist“, nigdje se neće lakše obistiniti, 
nego u slovjenskoj glasbi i slovjenskom glasbom. A nadati se je, 
da će ona obasjati i druge stvari, koje će razmišljanju dati dosta 
posla. Primjerom budi to, što tanburaš plesove tako prati, da uz 
težki dio mjere ('Takt) udara po jedan sazvuk, dočim ini evropski 
glasbenici običavaju glasbovati uz težki dio mjere (n. pr. pri valceru) 
samo po jedan glas, uz laki pako po jedan sazvuk. A čini se, da 
način pratnje tanburaške kud i kamo više pristaje uz čuvstvo na- 
glasa, nego li onaj drugi, budući da je bitnost naglasa ne toliko u 
jačini i krupnoći glasa, nego u pretegi vremena i obilatosti harmo- 
nije. Ili da iztaknem još jednu stranu glasbe tanburaške, evo nečega 
inoga. Tanburaški način praćenja pjesama, koji u tom sastoji, da 
melodiju sasma vjerno oponača ili tek uz malo šaranje izvodi, zove 
se polag modernih glasbeničkih pojmova ,primitivnim“. Ali se meni 
opet čini, da je ovaj starinski ili primitivni način pratnje prirod- 
niji i mnogo suglasniji sa glasbenim čuvstvom, nego li onaj, koji 
teži na raznolikost, kada se glasbalo drugim putem kreće i glasbuje 
nešto sasma različna od pieva pjevačeva. Ovomu su načinu pratnje 
nadjeli doduše nadimak ,umjetnički“, ali budi kako mu drago, ipak 
radje vjerujem našemu Tomaseu, koji no reče: ,što nije naravno, 
nije ni dobro“, pa držim odlikovni tobož nadimak više obsjenom 
nego li umjetničkim načelom. Obsjena je pako u tom, što su neki 
