PRILOG ZA POVIEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 83 
zvonak, te jer se trsi, ne bi li pojedine dielove tanburine uredio 
liepo i razmjerno, a ipak zadržao vjerno koliko se samo dade, pr- 
votnji joj oblik. Za čudo je, što Veizerova glasbala poznaje tu- 
djina više nego li domovina. Tako bi za bečke obće izložbe poslan 
iz staroga ruskoga sveučilištnoga grada Durpta profesor u Zagreb, 
da med inimi stvarmi i od Veizera! kupi nekoliko tanbura za on- 
dješnji muzej. 
U narodu ima i sada tanbura, koje su umjetno gradjene i sedevom 
ukladane, ali su prije po svoj prilici bile kićenije, jer narodne pjesme 
spominju često srebrnu tanburu i zlaćenu tanburu. Izraz plemkinja 
tanbura u narodnih pjesmah tumači se tim, da je tanbura bila 
njekoć glasbalom odličnih ljudi, dvorskih pjevača itd., a ne da bi 
bilo glasbalo samo odlična porietla, plemenita oblika ili čak pleme- 
nita zvuka. 
Naši pjesnici opjevaše tanburu i tanburaše često, gledaj n. pr. 
pjesme: ,4 bogom tanburici“ i , Tanburaši“ od Ivana Trnskoga, 
pjesmu ,Kolo“ od Laze Kostića, pjesmu , Tanburica sitnim glasom 
udaraše“ od neznana pjesnika itd. Uzroka zašto se u poslovicah 
hrvatskih i srbskih tanbura ne spominje, ne mogoh uza sve umo- 
vanje nači; u pjesmah narodnih pako spominje se često, a kadkada 
i u pripoviestih, kako- se može vidjeti po ovom: 
Udaralo u tamburu djače: 
Tambura mu od suvoga zlata, 
Zice su mu kose djevojačke, 
A terzija pero sokolovo. 
Gledala ga, pa je besedila : 
»Bože mili, da čudna junaka ! 
»,Da li mi ga bog u sreći dade, 
,Pod njega bi karanfil sterala, 
»A pod glavu rumenu ružicu ; 
»Nek miriše, nek se često budi, 
»Neka moje belo lice ljubi!“ 
(Iz Vukove sbirke.) 
Zalostiva draga. 
S večera je kiša udarila, 
U po noći poledica pala ; 
Ja se digo, da potražim draga, 
1 Gosp. je Veizer otac glasovite guslarice Ludmile Veizerove, koja je 
prije desetak godina proputovala Njemačku, Francezku i Rusiju. Sada je 
udata za g. Reinolda Gulneke, ravnatelja dioničke tvornice ,,Hohenkrug“ 
do Stettina u Prusiji. 
# 
