90 FR. Š. KUHAČŠ, 
Omer, Njera i dram jezika. 
Narodna pripoviedka. 
Bio u Sarajevu jedan Turčin, momak. Ime mu Omer. Glavit je 
momak taj Omer, ljepši je od sviuh turskih i kaurskih momaka u 
Sarajevu. I gizdav je, i zna liepo famburati i prebirajuć žice na 
tamburici romorno pjevati. Čim ljeti hlad pade i večer nastane, 
šeće se Omer po sokacih, po ulicah varoš-sela Sarajeva, pjeva uz 
tamburu: ,»Tamburice, moja dangubice — — — —€, 
Omer nije bio bekrija; al su ga prozvali Ašik-Omerom, što nije 
prošla ljetna noć, kad on nebi postojao pod pendjeri liepe Njere, 
potamburao i popjevao. Sad je pjevao: ,Šta se ono Maglaj zama- 
glio*, sad opet: ,Svilu prelo materino zlato“ itd. 
Tako je Omer tamburao i pjevao pod pendjeri liepe Njere, ne 
bi li mu se smilovala i pendjer otvorila, kako bi s njom progo- 
vorio rieč i kazao joj, voli ju kao oči svoje. Kadgod bi došo Omer 
Njeri pod pendjer, ona bi svieću ugasila i pendjer zastrla. Tako 
bilo i danas i sutra i prekosutra i dan na dan. Omer ipak dolazi 
pod pendjer, tambura i pjeva. Omeru se ne može dosaditi. Pusto- 
lov je Ašik-Omer. Živ mu je otac, živa majka, netare ga briga ne- 
stasica. Al neprošlo dugo vrieme, umru mu roditelji, padne mu 
kućno sljeme na tjeme, što se veli, ostane sam sa mladjim bratom 
i mladjom sestrom. Valja kuću izdržavati 1 kruhom se hraniti. No 
Omeru je i sad liepa Njera najveća briga i najljuća rana na srcu. 
Brzo kugu prekužio i jade za otcem i majkom prejadio, te opet 
uzima tamburicu svoju dangubicu, pak ide pod pendjere liepoj 
Njeri, pjeva pjesme žalostnice kao guja u procjepu, jadnim srdcem, 
tužnim glasom on u pjesmi priželjkuje i tuži se liepoj Njeri, kako 
su ga snašli jadi, kao putnika mrak u mraku, kada stigne u pu- 
stinji. Cvili Omer uz tamburu kao da plače i nariče nada grobom 
otca i majke. Liepu Njeru on naziva vidom oka, zdravljem svojim, 
svojom srećom i radošću, svojom sjajnom mjesečinom, i Danicom, 
zviezdom jasnom, ne bil' mu se smilovala i rane mu zaliečila. Omer 
opet tako stoji jednu večer pod pendjerom ljepote djevojke i pjeva 
uz tamburu, a Njera otvori pendjer i progovori: ,Bora ti Omere; 
šta to radiš? Tvoje su mi pjesme dodijale. Ja bi pošla za tebe i 
bila ti vjerna ljuba. Ti si mi povoljan; al junače, ja sam siromašna, 
a ti si siromašan, kako čujem, pa kako ćemo živiti i kruhom se 
hraniti; ne možemo živiti od žamburanja i pjevanja. Omer kaže 
djevojki: Njero, jel ti tvrda vjera, da ćeš moja biti, ako se ja latim 
