PRILOG ZA POVIEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 8: 
na kojih se hotimičnim kraćenjem žica na hvataljci zvuci mnogo 
jače čuju; nigdje ih ne spominju njihovi pisci; nigdje ne ima, ko- 
liko se znade, ni traga o njih na njihovih do danas doprlih djelih 
plastike i crtarije.“ 
Po tom ne može dakle novogrčki ,sevuri“ nikako biti grčkoga 
poretla. Taj je ,sevuri“ toli nalik na bugariju, da je na njem čak 
i ona kita, kojom tanburaši naši rese svoje glasbalo. Tko ti je pako 
Grkom podao »sevuri“, koja je ovakova oblika (v. sliku), nije se 
težko domudriti, pomisli 
li se, da je Grčka čak i 
preko zaljeva lepantskoga 
bila već sedmoga  vieka 
naseljena Slovjeni, koji su 
kasnije doduše primili jezik 
grčki, ali Grkom namet- 
nuli mnogo svojih običaja 
i navika; da su Slovjeni 
podali Bizantu i vojvoda 
i careva, te da napokon 
mnogi učenjaci stanovnike 
grčkih prediela zovu Grko- 
Slovjeni. 
Glede Arapa moramo 
pako odlučno zanijekati, 
da bi oni bili izumili pan- 
doru, jer ako i jest istina, 
da goje pandoru Arapi i 
Turci sada, a sada po svoj 
prilici više nego li prije: 
ipak ne valja (što je vrlo znatno) zaboraviti to, da najranija viest, 
koju nam je ostavio Arapin Farabi (sredovječno -latinski zvan i 
Alpharabius) o tanburu bagdadskom i korassonskom, potiče po pri- 
lici od godine 900 poslije Isusa. Dandanas imadu Arapi osim sada 
spomenutih tanbura doduše još nekoliko vrsti, koje se razlikuju 
samo veličinom i brojem žica, naime: Tanbur Biisiirg, Tanbur 
Kebir turki, Tanbur scharki, Tanbur bulgari, Tanbur baglama i 
Tanbur Gilli; ali ovo dopada noviju dobu, kao sve ono, što se 
glasbe kod Arapa tiče. Dr. Ambros kaže (1. pag. 89): Als die 
Araber im 7. Jahrhundert Persien ilberflutheten, waren sie gerade 
gebildet genug, dass sie den im weissen Palaste gefundenen Kam- 

