98 FR. Š. KUHAČ, 
vojska imala nije. Čaplović piše u djelu ,Slavonien und zum Theil 
Kroatien“ (II. 365): ,Nije sasma nevriedno pamćenja, da od pan- 
dura potiče poznata, tako zvana turska, a sada evropska vojnička 
glasba, koja kod svih pukovina i kod četa tudjih zemalja obćenito 
rabi. Panduri su prvi išli uz nju u boj.“ 
Od kojih li je glasbala bilo sastavljeno pandursko sveglasje, ne- 
znamo, ali smo svakako ovlašteni misliti, da su osim svirale, bub- 
njeva, zila (ITschinellen) i inih bučnih glasbala, koja se pristoje 
ratnoj buci, bilo i tanbur&, jer su Trenkovi banduri najvještiji bili 
ovomu glasbalu. Opaziti je ovdje, da Trenk u svojoj autobiografiji 
nikada ne pisaše panduri, nego po načinu ruskom uviek banduri. 
Neki mniju doduše, da mu je to bila samo pravopisna pogreška, 
nu budući da je Trenk znao pisati i govoriti u sedam jezika, te 
bio i inače obrazovan', možemo već vjerovati, da je znao pisati i 
ortografski. 
Trenkovi banduri nosili bi, kako je poznato, dugu crvenu kaba- 
nicu, koja nas sjeća na slično odielo, što su stari pjesnici i pjevači 
svih naroda imali, da bi se od ostala svieta razlikovali. Čini mi se, 
da i staroslov. nanngaovp._ ovamo spada. U Daničičevom rječniku 
stoji ovo: maubgaovpb, vestis quaedam, uti videtur: No EHNHiyExb 
M bCTEXb, & KOHXb CE NpHNOCE MNOTOJENE BENHKE YHCTE CKHTE pAJMNKE, 
HAPNISPH, NAMSME, XA3ZJEH. 
Napokon mi je još spomenuti, da naši pisci mjesto tanbura obično 
pišu tambura, a tumače to time, što naš narod slovo n, kada je 
pred ustničnimi suglasi, ponajviše promeće u m. Koliko i štujem 
običaje narodne u takovih stvarih, ipak ne mogoh u ovoj razpravi 
pisati tambura, jer bi se inače poretlo te rieči slabije bilo iztaklo. 
U ostalom ne mogu prešutiti, da sam izgovor ove rieči u narodu 
prisluškavao velikom pomnjom, a ipak malne svagdje čuo tanbura, 
a tek vrlo riedko tambura. Bilo tomu kako mu drago, po mom 
bi mnienju najbolje bilo, kad bi se s nova povratili sveslovjenskoj 
rieči bandura, pravomu imenu njezinomu, umjesto da i nadalje pri- 
držimo rieč tanbura, kako su nam ju tudjinci izkrivili. 
"U družtvu bijaše Trenk ponajugodniji čovjek na svietu, govoraše 
vrlo dobro sedam jezika, mila mu bješe šala, duh mu bio uvjek pripravan 
da dieli mejdan dosjetkami, umievaše glasbu, imaše ugodno grlo, pjevaše 
baš umjetnički, tako da bi bio mogao kruh zaslužiti na pozorištu, a znadjaše 
biti prijatnim i uslužnim.“ Vidi Theodor Wehrmann ,,Leben und Thaten des 
Freiherrn von der Trenk (Lipsko 1837, na str. 46.) 
