PRILOG ZA POVIEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 107 
strun pfese dno toto napjatych. Nčkdy struny položeny dvojna- 
sobnč. Podobnć k psalterium bylo nablum či nabulum (pod slovem 
Ručnice uvedenć), jen že pfi tomto struny t&ženy byly na pfeponu 
trojihelnika. Byly taka psalteria do četverce. Slovo slovnik vy- 
skyt4 se v žaltaši Klementinskćm: 107. 3: Vstali slavniku a husle. 
143. 9: Bože, piesefi novti spievati budu: v slavntku desietistrunnćm 
slaviti budu tobč. 149. 3: V slavniku slavte jej. 150. 3: Chvdlte 
jej v slavniku a v Mislech. Ve Wittemberskćm žalt&fi prostč se 
klade bud žaltač anebo i takć desietistrun (in decachordo). 
b) Skrovadnice, eymbalum, vyskyt4 se v žaltari Wittemberskćm a 
v Podčbradsko - Olešnick€ćm, jakož i v glossach žalt&fe musejniho, 
150. 5: V skrovadniciech radostnych (in cimbalis jubilationis). Žal- 
t4ć Klementinsky za to klade 2vonky. Skrovada, skravad, skrovad 
starym Čechtim slula p4nev (sartago); skrovadnice sklidala se tedy 
asi z rimu a dna podle podoby p4nve, pres nčž napjaty byly 
struny.“ Slovački pisac Franko Sasinek navodi u svojoj razpravi 
polovania a hudba“ (tiskanoj u 1. svezku ,Letopisa matice sloven- 
skej“ u B. Bystrici 1867) nekoga latinskoga spisatelja iz sredine 
devetoga vieka, imenom Ermenericus Angiensis (vidi Pertz Mon. 
Ger. hist. 2. 101), gdje se napominje, da su Slovjeni plesali uz 
cimbal t. j. uz psalterij: Tu psalterium arripe, puto non alicujus 
mimi ante januam stantis, sed neque Selavi saltantis.“ — Da je 
on riečju Selavus razumievao upravo Slovjene, a ne robove, o tom 
veli Adam Mickievicz sliedeće: ,Pisci Helena i srednjega vieka pri- 
kazuju Slovjene najveselijim narodom na svietu. Poslije se ne mo- 
gahu Niemci, budući podjarmitelji množine ovih plemena, koji svoj 
viek izmjenice u radu, plesu i pievu vjekovahu, dosta načuditi nji- 
hovoj veseloj ćudi i zvahu ih Selavus saltans t. j. igrajući Slov- 
jeni“! Po svem se tom vidi, da su stari Slovjeni imali više vrsti 
cimbala i da su im već u rano doba rabile. S uzroka tih možemo 
nazvati cimbalo našim glasbalom narodnim. 
Ovdje mi je još napomenuti staro glasbalo trnaja, kojega sada 
više ne poznajemo, ali koje će po mom mnienju spadati u 
red strunila. Miklošić našao je tri mjesta, gdje se ovo glasbalo 
spominje : 
a) Tpnan xwooa, lyrae genus: ,cCHWA BB TPbNEi XHITPK 3BNE JOV- 
KE Haronaljii“ spomenut u Gregorius Nazianzenus, Homiliae XIII, 
1 Vidi A. Mickievicza sedmo od predavanja o slavenskoj literaturi, dr- 
žanih u Parizu godine 1840—1842, 
