110 FR. Š. KUHAČ, 
6, a krip njezin F, G, A, Hes, e, d, e, f. U novije se doba 
cindra vrlo usavršila, što je većinom zasluga bečkih glasbalara. 
Ova popravljena cindra zove se velika cindra, a ima pet žica za 
melodiju _o ovako ugodjenih : a, d, g, 7 e 26. struna za pratnju, 
najme : as, 68, hes, Boga aos fis, cis, gis, es, hes, f, €, g, 
d, a, e, h, fis, cis, gis i C. — Žice za melodiju su od čelika, 
žute Mei ili bakra, a strune za pratnju od ovčih crieva ili od 
svile, žicom omotane. Nekoje su crievne strune crveno bojadisane, 
da se od drugih mogu laglje razpoznati. 
Cindrajuć stavlja se cindra na stol, prsti se lievice tištu žice na 
krstnicah, čim nastaju sitniji ili krupniji glasovi, a prsti se desnice 
trzaju žice kao one kitarine. Budući da su žice vrlo oštre, a 0oso- 
bito palac cindrajući lako oranjavi, meće se na njega njeka vrst 
naprstnjaka. 
Ob izumu sadanje cindre ne zna poviest ništa sjegurna reči; 
misli se, da je sadanja cindra jedva 1—2 vieka stara, te izumljena 
od kojega njemačkoga glasbalara, koji —- kako se zna — svojim 
izumom rado daa grčka imena, n. pr. phisharmonica, aeolodicon itd. 
Rieč die Zither (odkuda je naša citra ili cindra) potiče od cithara 
(ztdapx). 

Od južnih Slovjena rabe cindru samo Krajnci, Korušci, Štajerci, 
a u nekih krajevih i Hrvati; Bugari i Srbi ne znadu cindre. Za 
hrvatsko ime skripka, skripica, moglo bi se misliti, da je više po- 
rugljivo radi škripavoga zvuka ovoga glasbala, ali ono će ime po- 
teći od poljske skrzypce, skrzypki, skrzypeczki ili ruske cKpnuika, 
ckpununa (Geige, Violine), koje su hrvatski spisatelji prenieli na 
cindru. 
HAL a 
Opis ili sliku arfinu ovdje donieti čini mi se da ne treba, jer je 
ovo glasbalo svim evropskim narodom dovoljno znano. Mogu dakle 
odmah o poviesti njezinoj nešto reći. 
Za arfu znahu već najstariji narodi, osobito ima raznovrstnih na- 
crta arfe na egipatskih spomenicih i sarkofazih. Isto ju tako rabiše i 
stari Kinezi, Indi, Fenićani, Asiri, Hebreji i Heleni. Od _ Helena 
došlo je do nas i nacrta arta, koje su prekrasna i vele plemenita 
oblika, čim nadkriljuju sadanje naše arfe. Asiri zvahu arfu magadis, 
Egipćani buni, tebuni, Fenici i Hebreji kinnor, Heleni xtYaxpx', Rim- 
* Jedna se pavrst arfe zvaše kod Helena rotyovoy od trokutnog joj oblika. 
