PRILOG ZA POVIEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. ii 
ljani cithara, a Arapi kinnin. Rusi, Srbi, Hrvati i Slovenci zovu ju 
apea, arfa, Poljaci i Česi harfa, Litavi arpa, arpas, Talijani arpa, 
Francezi harpe, (st. franc. herpe god. 1409. Vidi Du-Cange: 
glossar. med. lat. ad v. harpa), Španjolci i Portugizi arpa, Rumunji 
harfć, Niemci harpha, harpfe, Harfe, Skandinavci harpa, Englezi 
hearpe. 
Jakob Grimm veli u svom riečniku, da su romanski jezici uzeli 
rieč harfe od Niemaca, i poziva se na poznatu izreku poitierskoga 
biskupa Fortunata, koji je u VI. stoljeću živio: ,Romanusque lyra 
plaudat tibi, Barbarus harpa, Graecus achilliaca, chrotta Brittana 
canat.“ Time dakako nije rečeno, da su romanski narodi i glasbalo 
od Niemaca primili, pošto je poznato, da su keltski bardi već 
2—300 godina prije Isusa arfom pratili svoje pjesme. Zato i piše 
Zamminer: ,Bijaše li arfa u Germana (kada su se u Evropu pre- 
selili), ii jesu li ju Kelti putujući zemljami kaspijskoga i crnoga 
mora donieli od daleka istoka čak do Galije, Španije i Britanije, 
ili napokon jesu li ju Iberi donieli od juga, to je sve zastrto tamom 
prošlosti.“ 
Kao što se to ne zna, tako se ne zna, od kojega li su naroda 
Slovjeni arfu dobili, ili da li su ju iz pradomovine donieli. Po me- 
tatezi rieči hrapa sudeć, morali su Slovjeni prilično rano znati za 
arfu. Nu ipak bih sa svoje strane rekao, da stari Slovjeni nisu 
ovoga glasbala nazvali arfom nego skripkom. 
Da izbjegnem obširno razlaganje i da čitaocem podam priliku 
stvoriti si sud o tom, evo jednoga mjesta iz Fickova , Vergleichendes 
Worterbuch“ (str. 207) i iz Daničića ,OeHoBe Ccpnekora uau xp- 
BarcKkora jesuka“ (str. D4 i 218). 
a) skarbh, skarp, skarbhati = tč&nen; kslav. skripaja, skripati 
— strepere, skrobotu = strepitus, an. skrapa = rauschen, knarren, 
skrap = Geschwitz, skraf = Rede, ags. harpe, ahd. harfa, goth. 
hropjan == sehreien, rufen. 
b) skrap = xpukaru o/ skarp = IIKpunaTu, uenopeau: xpanma, 
XPONOTHIPA — — — skarbh, 3yjaTu, BUKATM, 9KAJUTI, 
Kako sam u predjašnjem članku rekao, cindru Hrvati zovu i 
skripkom, a Rusi i Poljaci prenose ovo ime čak i na gusle, što je 
u toliko nerazumljivo i suvišno, jer za gusle imaju izvornu, sveobću 
rieč racun. Cindru skripkom zvati ima smisla i znatnosti tim, što 
je stara šiljasta arfa (Spitzharfe, tal arpanetta) kao i irlandska 
bila zbilja cindrastim glasbalom, budući da su joj žice bile napete 
preko zvekala i glasile uz trzanje prstnimi nokti ili trzijom. Var- 
