116 M. MESIĆ, 
valjalo, na našoj se nadje strani, a u sredini ovoga učenoga sbora. 
Moram li istom reći, da tu mislim na neutrudivoga i umnoga pred- 
sjednika našega i na one njegove obilne i toliko nam vriedne raz- 
prave, u kojih je progovorio o poviesti naroda našega za vladanja 
narodne dinastije, neumornim trudom sabravši i kritičkim duhom 
izradivši historijsku gradju, do koje se je do sada doći moglo ? 
Suvišno je i reći, da sam objeručke prihvatio pomoć, koja mi se 
je tu ponudila, i da sam se je do volje užio o tom radeći, da po- 
stignem svrhu, za kojom sam se poveo u ovoj studiji svojoj. 
Da se uzmogne poviest kralja Dimitra Zvonimira shvatiti i pravo 
ocjeniti, nuždno je, da se jednim pogledom osvrnemo na dobu nje- 
govih najbližih predšastnika na priestolu hrvatskom, jer je u njoj 
bio ne samo temelj položen snagi i ugledu njegove države, nego 
su se takodjer tada stvorile bile okolnosti i uvjeti, koji su odlučno 
uplivali i na njegov rad u najznatnijih mu pravcih. | 
Dočim su od naroda slovienskih, koji su se bili razlegli po pro- 
stranih predjelih balkanskoga poluotoka, Bugari, još malo prije toli 
silni, pod krutim i nesmiljenim gospodstvom Carigrada stenjali, 
željno izgledajući izbavitelja od težkoga jarma, i dočim su Srbi 
kriepošću osobito i mudrosti zetskih knezova po malo istom k tomu 
bili privadjani, da se ujedine kao narodna, i politička cielost, te time 
polože temelj svojemu samostalnomu državnomu životu: medjutim 
se je bila u isto vrieme, oko polovice naime XI. vieka, hrvatska 
država uzniela do najveće moći i ugleda svoga neumrlom zaslugom 
najsjajnijega svoga vladaoca Petra Kresimira. 
Već prvih godina vladanja svoga pripoji Kresimir državi svojoj 
hrvatskoj na primorskom okrajku zemljišta Hrvati zauzetoga i na nje- 
koliko susjednih otoka zasnovanu byzantinsku Dalmaciju. Ta pako 
za državu njegovu i za životne joj interese toli važna dobit, za 
kojom su upravo s toga razloga i predšastnici njegovi već odavna 
čeznuli, pade njemu u dio ne morda uslied težkih i krvavih bojeva, 
nego ponajviše time, što se je umio mudro okoristiti okolnostmi 
vremena svoga i u takov se odnošaj staviti prama iztočno-rimskoj 
carevini, koja si je još sveudilj prisvajala vrhovničtvo nad spome- 
nutom pokrajinom, da je sam njezin vladar odobrio i povladio Kre- 
simirov naum. Dobivši Kresimir Dalmaciju, stavi i nju u svoj kra- 
ljevski naslov, te se već početkom godine 1059 poče nazivati hr- 
vatskim i dalmatinskim kraljem. — Ne za dugo nakon toga pruži 
mu se prilika, te je mogao svojoj državi povratiti onaj njezin medju 
