124 M. MESIĆ, 
sužnjena kralja Slavića, imaše bez dvojbe bezvladje, koje je tada 
nastalo, i drugih pagubnih posljedica, koje ga svagdje i svagda 
prate. Zato moraše biti najprečom brigom svim boljim življem u 
narodu, da se što prije kraj učini tomu neuredjenu stanju. 
Slavića je nestalo: valjalo je dakle drugoga kralja birati. I tu 
nam se opet kaže na pozorištu silni njegda Kresimirov ban Zvoni- 
mir, o kojem za Slavićeva vladanja u izvorih načih nigdje ni spo- 
mena nenalazimo. 
Sada dodje čas, da se izpuni davno gojena Zvonimorova želja; 
a da tako bude, za to pomogoše Zvonimiru ponajprije isti oni ljudi, 
koji su već jednom u sličnom slučaju za-nj bili svoj glas i upliv 
uložili, a zatim nastale okolnosti, koje su s jedne strane nastojanje 
njegovih pristaša podkrepljivale, dočim su s druge mnogoga od 
njegovih prijašnjih protivnika sprijateljile s misli: da bi koristno 
bilo po državu hrvatsku, bude li joj Zvonimir kraljem. Biskupi 
dalmatinsko-hrvatski, smatrajući Zvonimira i sada odanim privrže- 
nikom crkve i njezinih težnja, stadoše prvi po mojem mnienju u na- 
rodu njegovo ime izticati. Radeći pako oni o tom, da odabraniku 
svojemu do priestola put prokrče, nadje im se u tom saveznik, 
prem moćan i ugledan, — poslanik naime pape Grgura VIL, Ge- 
rardo nadpiskup u Sipontu, koga je bio Grgur g. 1074 ovamo na 
naše strane odpravio, da o tom radi, da se i u Hrvatskoj izvedu 
sve one crkvene reforme, što ih je Grgur, sada sim glavom crkve 
budući, svuda u svietu kršćanskom najvećom revnosti izvadjao, te 
koje su se ticale poglavito duhovničtva, kako da ono bude što 
većma za to usposobljeno, da pomogne u život privesti ostale nje- 
gove daleko sižuće osnove. Gerardo, vršeći dužnosti poslanstva 
svoga, sazva biskupe dalmatinsko-hrvatske mjeseca studena g. 1075 
na pokrajinski sabor u Spljet, gdje je bilo stvoreno više zaklju- 
čaka, kojimi je imalo biti zajamčeno izvedenje naredaba papinskih 
o bezženstvu duhovnika, o simoniji itd. Podjedno se legat i za to 
postara, da se utiša ono gibanje, štono je bilo nastalo uslied za- 
branjene porabe jezika slovienskoga u službi božjoj. Djelovanje 
medjutim Gerardovo neosta stegnuto na samo crkveno polje. Kako 
se je tada u Hrvatskoj o tom radilo, da se Slavićevim sužanjstvom 
izpražnjeni priestol opet popuni, nije moguće ni pomisliti, da bi on 
bio prema tomu nečinim ostao; dapače sama sobom nam se namiće 
misao, da je Gerardo, kanoti čovjek, kojega je Grgur toliko cienio, 
da ga je učinio jednim od posrednika i suradnika u izvadjanju 
osnova svojih, sada sav svoj upliv na to upotriebio, da izbor svede 
